КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД

Справа № 753/4926/25                                                                           Головуючий у суді І інстанції Заруба П.І.
Провадження № 33/824/3507/2025                                                     Головуючий у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
08 липня 2025 року Київський апеляційний суд у складі судді Голуб С.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дарницького районного суду міста Києва від 20 травня 2025 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 20 травня 2025 року  ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3 400,00 грн в дохід держави, а також стягнуто судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605,60 грн.
Не погоджуючись з вказаною постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, оскаржувану постанову скасувати та закрити провадження по справі за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
На обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 зазначив, що на момент фіксації події йому вже виповнилося 17 років та судом першої інстанції порушено відомчу підсудність, оскільки протокол про адміністративне правопорушення підвідомчий саме органам Національної поліції та не може бути розглянутий судом. 
Крім того вказує, що автомобілем він не керував, на відеозаписі не відображено рух авто, не відображено його зупинку.
Зазначає, що він забирав з автомобіля павербанк своєї матері, в цей час проїхав автомобіль поліції та потім повернувся, працівники поліції підійшли до нього, перевірили документи та почали створювати порушення майже з нічого.
Побачивши, що працівник поліції вигадує керування автомобілем та не розуміючи поняття повторності правопорушення, ОСОБА_1 пригадав пораду адвокатів та вирішив не сперечатися, бо це не має сенсу.
Також матеріали справи не містять жодного доказу того, що він керував автомобілем в нетверезому стані. Відео, як і інші об`єктивні докази керування автомобілем відсутні.
ОСОБА_1 категорично наполягає на тому, що неприпустимо приймати рішення по справі, спираючись лише на безпідставні, формальні записи в протоколі «водій» і «керував».
У клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження зазначає, що повний текст постанови йому вручено не було, а про існування постанови він дізнався випадково та невідкладно звернувся з апеляційною скаргою.
В судове засідання суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки до суду не повідомив, тому на підставі ч. 6 ст. 294 КУпАП апеляційний суд визнав, що його неявка не перешкоджає розгляду справи.
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 та вивчивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно із ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Беручи до уваги ту обставину, що справа перебуває на стадії апеляційного перегляду, перш за все підлягає вирішенню питання про поновлення строку на звернення з апеляційною скаргою.
Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови, зокрема особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності.
Згідно із ч. 1 ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право оскаржити постанову по справі.
Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
З матеріалів справи вбачається, що в судовому засіданні  ОСОБА_1 участі не брав, копію постанови суд першої інстанції у строк, передбачений на апеляційне оскарження,  ОСОБА_1 не надіслав.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про поважність причин пропуску ОСОБА_1 строку на апеляційне оскарження та вважає за доцільне його поновити.
Вирішуючи питання щодо законності притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, апеляційний суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
За приписами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.
Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.
Суд (суддя), у відповідності з приписами ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Отже, суд, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, повинен всебічно, повно і об`єктивно дослідити всі обставини справи, оцінивши кожен доказ як окремо, так і в їх сукупності й навести в своєму рішенні висновки за результатами їх дослідження та оцінки щодо відсутності або наявності в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, складу інкримінованого їй адміністративного правопорушення.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 21 лютого 2025 року о 13:55 год в м. Києві по вул. Ревуцького, 4, керував транспортним засобом, не маючи відповідно права керування транспортними засобами, чим порушив п. 2.1 а ПДР України. Таким чином ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП.
Висновок суду першої інстанції щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, а саме:
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 № 252878 від 21 лютого 2025 року, складеним у відповідності до ст. 256 КУпАП, яким зафіксовані обставини вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, та який ОСОБА_1 відмовився підписати без жодних на те причин (а.с. 1, 2);
- карткою обліку адміністративного правопорушення (а.с. 4);
- постановою Дарницького районного суду м. Києва від 08 квітня 2025 року у справі № 753/4989/25, якою ОСОБА_1 визнано винним та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3 400,00 грн за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, а саме керування транспортним засобом не маючи відповідно права керування транспортними засобами (а.с. 25);
- відеозаписами з боді камер працівників поліції № 470641, на яких відображені події, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 № 252878 від 21 лютого 2025 року, та з яких вбачається, що 26 червня 2024 року під час спілкування з працівниками поліції ОСОБА_1 не заперечував факту керування транспортним засобом, а також притягнення його до адміністративної відповідальності раніше (а.с. 5).
Як вбачається з наявного в матеріалах справи відеозапису, працівники поліції підійшли до автомобіля, в якому на місця водія знаходився ОСОБА_1 , та попросили надати документи, ОСОБА_1 запитав у працівників поліції «..яка причина зупинки ?…», працівники поліції повідомили «..наявна інформація, що даний автомобіль причетний до ДТП..».
Під час перевірки документів було встановлено, що на ОСОБА_1 20 лютого 2025 року вже було складено протокол про адміністративне правопорушення та він взагалі не має права керування транспортним засобом.
ОСОБА_1 не заперечував, що відносно нього вже було складно протокол про адміністративне правопорушення та вказав, що сповіщення стосовно іншого протоколу до нього не надходило.
Працівники поліції повідомили ОСОБА_1 , що відносно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення, а відповідне сповіщення надійде від суду.
Частиною 2 ст. 126 КУпАП передбачено, що керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно з п. 1.10 Правил дорожнього руху України водієм є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.
За вимогами пункту 2.1.а ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Згідно із ч.ч. 9, 10 ст. 15 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353-ХІІ право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії. 
Посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом спростовується наявним в матеріалах справи відеозаписом, на якому ОСОБА_1 під час розмови запитував у працівників поліції «..яка причини зупинки?..» і не заперечував факт не керування ним транспортним засобом.
Доводи ОСОБА_1 про те, що на момент фіксації події йому вже виповнилося 17 років, а тому протокол про адміністративне правопорушення підвідомчий саме органам Національної поліції та не міг бути розглянутий судом, є необґрунтованими, оскільки відповідно до ст. 221 КУпАП судді районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів розглядають справи про адміністративні правопорушення вчинені особами віком від шістнадцяти до вісімнадцяти років.
Відтак, доводи ОСОБА_1 про відсутність у його діях складу адміністративного правопорушення є необґрунтованими і не заслуговують на увагу. Таку позицію останнього слід розцінювати, як намагання уникнути установленої законом відповідальності за скоєне.
При цьому, слід звернути увагу на підвищену суспільну небезпечність дій осіб, які керують транспортними засобами, не маючи достатніх теоретичних і практичних знань та не отримавши у передбаченому законом порядку посвідчення водія, оскільки вірогідність настання дорожньо-транспортної пригоди у такому випадку є значно вищою.
Отже, викладені вище обставини вказують на те, що судом першої інстанції повно і всебічно досліджено матеріали справи, надано правильну оцінку доказам та обґрунтовано визнано ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.
Стягнення ОСОБА_1 призначено у відповідності з вимогами ст. 33 КУпАП, з урахуванням вимог ст. 36 КУпАП, у розмірі, визначеному санкцією ч. 2 ст. 126 КУпАП, за якою його притягнуто до адміністративної відповідальності.
За таких обставин постанова суду першої інстанції відповідає вимогам закону, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для її зміни чи скасування.
На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суд
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити.
Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Дарницького районного суду міста Києва від 20 травня 2025 року.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Дарницького районного суду міста Києва від 20 травня 2025 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Київського
апеляційного суду                                                                        С.А. Голуб