ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"17" липня 2025 р.           Справа№ 927/1185/24
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Євсікова О.О.
суддів:            Корсака В.А. 
          Алданової  С.О. 

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи
апеляційну скаргу 
Товариства з обмеженою відповідальністю «ЖК «Парковий»
на рішення Господарського суду Чернігівської області від 04.03.2025 (повний текст складено 04.03.2025)
у справі № 927/1185/24 (суддя Демидова М.О.)
за позовом          Товариства з обмеженою відповідальністю «Дорпроектбуд»
до                    Товариства з обмеженою відповідальністю «ЖК «Парковий»
про                    стягнення 237 572,71 грн,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст і підстави вимог, що розглядаються.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Дорпроектбуд» (далі - ТОВ «Дорпроектрбуд») звернулося до Господарського суду Чернігівської області з позовною заявою, у якій просило стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЖК «Парковий» (далі - ТОВ «ЖК «Парковий»)  201 340,63 грн інфляційних втрат та 36 232,08 грн 3% річних за період з 01.02.2022 по 18.12.2023.
На обґрунтування заявлених вимог ТОВ «Дорпоектбуд» посилається на ст. 625 ЦК України та зазначає про прострочення ТОВ «ЖК «Парковий» виконання зобов`язання з повернення безпідставно набутих коштів у розмірі 642 600,00 грн.

Позиції учасників справи.
ТОВ «ЖК «Парковий» надало відзив, у якому проти позовних вимог заперечує, просить відмовити у їх задоволенні. Відповідач вважає безпідставним застосування відповідальності, передбаченої  ст. 625 ЦК України, та посилається на п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України; просить зупинити провадження у справі на підставі ст. 252 ЦПК України до прийняття Верховним Судом у складі Касаційного цивільного суду рішення у справі №751/3052/23 з підстав різних висновків щодо можливості застосування відповідальності, передбаченої ст. 625 ЦК України.

ТОВ «Дорпроектбуд» у відповіді на відзив проти доводів відзиву заперечило та навело власні доводи на їх спростування.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.
Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 04.03.2025 позов задоволено повністю. Стягнуто з ТОВ «ЖК «Парковий» на користь ТОВ «Дорпроектбуд» 201 340,63 грн інфляційних втрат, 36 232,08 грн 3% річних, 2 850,87 грн судового збору та 18 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Суд встановив, що матеріалами справи підтверджена правомірність вимог позивача. Суд перевірив наданий позивачем розрахунок заявлених до стягнення сум та визнав його арифметично вірним.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.
Не погодившись з рішенням Господарського суду Чернігівської області від 04.03.2025, ТОВ «ЖК «Парковий» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким відмовити повністю у задоволенні позовних вимог ТОВ «Дорпроектбуд» про стягнення коштів.
Скаржник вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте в порушення норм матеріального права, є таким, що гуртується на помилковому його тлумаченні, без урахування фактичних обставин справи.
Апелянт вважає, що у зв`язку з вторгненням військ РФ на територію нашої держави Указом Президента України № 64/2022 в Україні було введено воєнний стан з 05.30 год. 24.02.2022. 17.03.2022 набув чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15.03.2022 №2120-IX, яким були внесені зміни до ЦК України та Закону «Про споживче кредитування», а Національний банк України прийняв «Правила роботи банків у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану», затверджені постановою правління НБУ від 25.03.2022 №23 «Про деякі питання діяльності банків України та банківських груп». Зокрема, "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України доповнено п. 18, який передбачає, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
На думку скаржника, зазначені вище норми законів поширюють свою дію і на інші правовідносини, за якими можливо застосовувати відповідальність, передбачену ст. 625 ЦК України. Зазначена правова позиція також була викладена у висновках, що містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 11.04.2018 у справі №758/1303/15-ц; від 16.05.2018 у справі №686/21962/15; від 19.06.2019 у справі №646/14523/15-ц та від 09.11.2021 у справі №320/5115/17, у яких зазначено, що у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За вказаних вище умов скаржник вважає безпідставним застосування до спірних правовідносин відповідальності, передбаченої ст. 625 ЦК України, та нарахування до стягнення інфляційних витрат та 3% річних.

Позиції учасників справи.
ТОВ «Дорпроектбуд» надало відзив на апеляційну скаргу, у якому проти її доводів та вимог заперечує та наводить власні доводи на їх спростування, просить відмовити у її задоволенні, оскаржуване рішення залишити без змін як законне та обґрунтоване.
Позивач у відзиві також зауважує, що Господарський суд Чернігівської області у оскаржуваному рішенні відхилив посилання ТОВ «ЖК «Парковий» на безпідставність застосування до даних правовідносин відповідальності передбаченої ст. 625 ЦК України з огляду на приписи п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, оскільки ця норма стосується виключно зобов`язань про надання кредиту (позики), а тому не звільняє ТОВ «ЖК «Парковий» від відповідальності за ст. 625 ЦК України за неповернення безпідставно набутих грошових коштів у спірних правовідносинах.
ТОВ «Дорпроектбуд» вважає, що апелянт у скарзі не навів обґрунтованих доводів на підтвердження того, що Господарський суд Чернігівської області ухвалив оскаржуване рішення без додержання норм матеріального або процесуального права, а сама апеляційна скарга повністю дублює відзив на позовну заяву.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.
Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.03.2025 сформовано колегію у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Алданова С.О., Корсак В.А.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.03.2025 витребувано у Господарського суду Чернігівської області матеріали справи №927/1185/24 та відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України, за апеляційною скаргою ТОВ «ЖК «Парковий» на рішення Господарського суду Чернігівської області від 04.03.2025 до надходження матеріалів справи №927/1185/24.
03.04.2025 матеріали справи №927/1185/24 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.04.2025 апеляційну скаргу ТОВ «ЖК «Парковий» на рішення Господарського суду Чернігівської області від 04.03.2025 у справі №927/1185/24 залишено без руху. Надано ТОВ «ЖК «Парковий» строк десять днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, а саме для надання доказів сплати судового збору в сумі 4 276,31 грн у встановленому порядку. Попереджено ТОВ «ЖК «Парковий», що у випадку неусунення у встановлений термін недоліків, апеляційну скаргу буде повернуто скаржнику.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.04.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «ЖК «Парковий» на рішення Господарського суду Чернігівської області від 04.03.2025 у справі №927/1185/24. Розгляд апеляційної скарги постановлено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання). Запропоновано учасникам справи надати відзив на апеляційну скаргу протягом п`яти днів з дня вручення копії даної ухвали. Роз`яснено апелянту право подати до суду відповідь на відзив протягом п`яти днів з дня вручення йому відзиву на апеляційну скаргу.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.
Статтею 269 ГПК України встановлено межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1).
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2).
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3).
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).
У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (ч. 5).

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції, перевірені та додатково встановлені апеляційним господарським судом.
Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 26.05.2023 у справі №927/447/23 (залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 25.09.2023) за позовом ТОВ «Дорпроектбуд» до ТОВ «ЖК «Парковий» про стягнення 642 600,00 грн безпідставно набутих грошових коштів встановлено таке.
31.01.2022 ТОВ «ЖК «Парковий» (продавець) та ТОВ «Дорпроектбуд» (покупець) уклали попередній договір №32/284 (далі - попередній договір), за умовами п. 1.1 якого продавець зобов`язується укласти Основний договір купівлі-продажу житлової квартири готельного типу (апартаментів), далі  основний договір, протягом 30 днів після введення будинку в експлуатацію та отримання всіх правовстановлюючих документів, а покупець зобов`язується купити зазначену квартиру в порядку та на умовах, зазначених в цьому договорі.
Згідно з п. 1.2, 1.3 попереднього договору орієнтовна дата введення будинку в експлуатацію - ІІІ квартал 2024 року. Запланований термін введення будинку в експлуатацію, за наявності об`єктивних обставин, може бути змінений, що не є порушенням зобов`язань з боку продавця.
Технічна специфікація житлової квартири готельного типу (апартаментів) наведена в додатку №1, що є невід`ємною частиною даного договору.
У п. 2.1 попереднього договору сторони домовились, що основний договір має бути нотаріально посвідчений. Вартість нотаріальних послуг покладається на покупця.
Житлова квартира готельного типу (апартаментів) за основним договором буде мати загальну площу 45,90 кв. м (п. 2.2 попереднього договору).
За умовами п. 2.3 попереднього договору вартість 1 кв. м загальної площі, виходячи із проектного планування, становить 28 000,00 грн. Всього загальна вартість житлової квартири готельного типу (апартаментів) становить 1 285 200,00 грн. 
Відповідно до п. 3.1 попереднього договору покупець зобов`язується здійснити оплату, узгоджену у п. 2.3 договору, під час підписання даного договору у наступному порядку:
- перший внесок 50%, що становить 642 600,00 грн, - під час підписання договору;
- залишкову вартість, що становить 642 600,00 грн, - сплатити помісячно у порядку, наведеному у таблиці.
У п. 7.7 попереднього договору сторони погодили, що відповідно до ст. 205, 207, 209 ЦК України продавець та покупець укладають даний попередній договір у простій письмовій формі та заперечення з цього приводу відсутні.
Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань (п. 8. 1 попереднього договору).
Попередній договір не був посвідчений нотаріально.
Платіжним дорученням №3004 від 31.01.2022 на виконання умов попереднього договору ТОВ «Дорпроектбуд» перерахувало ТОВ «ЖК «Парковий» перший внесок у розмірі 642 600,00 грн.
ТОВ «Дорпроектбуд» звернулося до ТОВ «ЖК «Парковий» з листом від 14.07.2022 №228-07, у якому, посилаючись на форс-мажорні обставини, а саме на військову агресію Російської Федерації проти України та введення воєнного стану, повідомило про неможливість виконання зобов`язань за попереднім договором, визначених у п. 3 та 4 цього договору. ТОВ «Дорпроектбуд» просило ТОВ «ЖК «Парковий» переглянути п. 3.1 попереднього договору або розірвати цей договір та повернути перераховані кошти у розмірі 642 600,00 грн. 
У відповідь на лист від 14.07.2022 №228-07 ТОВ «ЖК «Парковий»  листом від 23.08.2022 №23-1/08/22 повідомило ТОВ «Дорпроектбуд» про відсутність на даний час можливості повернути грошові кошти; у разі прийняття відповідного рішення з питання будівництва спірного об`єкта  ТОВ «Дорпроектбуд» буде додатково повідомлено.
Уже після подання ТОВ «Дорпроектбуд» позову до суду ТОВ «ЖК «Парковий» звернулося до нього з повідомленням від 24.03.2023 №24-1/03/23 про визначення часу для нотаріального посвідчення спірного попереднього договору.
У рішенні від 26.05.2023 у справі №927/447/23 Господарський суд Чернігівської області дійшов висновку, що попередній договір, предметом якого є укладення основного договору купівлі-продажу житлової квартири готельного типу (апартаментів), та який не був нотаріально посвідчений є нікчемним. Оскільки лише позивач вчинив реальні дії з його виконання, а саме - сплатив на користь ТОВ «ЖК «Парковий» грошові кошти у розмірі 642 600,00 грн, до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення ст. 1212 ЦК України, сплачені кошти мають бути повернуті позивачеві як безпідставно набуті відповідачем.
Зазначеним рішенням позов ТОВ «Дорпроектбуд» задоволено повністю, стягнуто з ТОВ «ЖК «Парковий» на користь ТОВ «Дорпроектбуд» 642 600,00 грн безпідставно набутих коштів та 30 339,00 грн судових витрат.
13.11.2023 Господарський суд Чернігівської області у справі №927/447/23 видав накази.
19.12.2023 ТОВ «ЖК «Парковий» перерахувао ТОВ «ЖК «Парковий» кошти у розмірі 672 939,00 грн з призначенням платежу «сплата заборгованості за рішенням Господарського суду від 26.05.2023 у справі №927/447/23, в т.ч. 642 600,00 грн безпідставно набутих коштів, 30 339,00 грн судових витрат».
Посилаючись на прострочення ТОВ «ЖК «Парковий» зобов`язання з повернення безпідставно набутих коштів у розмірі 642 600,00 грн, ТОВ «Дорпроектбуд» здійснило нарахування та заявило до стягнення з відповідача 201 340,63 грн інфляційних втрат та 36232,08 грн 3% річних за період з 01.02.2022 по 18.12.2023 на підставі ст. 625 ЦК України.

Джерела права та мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Отже, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (ч. 2  ст. 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та 3% річних від простроченої суми.
У кредитора згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України  є право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат та 3% річних за період прострочення в оплаті основного боргу.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.04.2020 у справі №910/4590/19 виснувала, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3% річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги.
Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення.
З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному, заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.
Нарахування на суму боргу 3% річних та інфляційних втрат відповідно до    ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц, від 13.11.2019 у справі №922/3095/18, від 18.03.2020 у справі №902/417/18.
У ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01.10.2014, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц (провадження №14-16цс18).

Суд встановив, що вимоги ТОВ «Дорпроектбуд» ґрунтуються на обставинах, встановлених рішенням Господарського суду Чернігівської області від 26.05.2023 у справі №927/447/23, яким присуджено до стягнення з ТОВ «ЖК «Парковий» на користь ТОВ «Дорпроектбуд» 642 600,00 грн безпідставно набутих коштів та 30 339,00 грн судових витрат.
Згідно з ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами (висновки Верховного Суду у постанові від 23.05.2018 у справі №910/9823/17).
Не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в т.ч. в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.
Отже, встановлені Господарським судом Чернігівської області у рішенні від 26.05.2023 у справі №927/447/23 обставини (наведено вище за текстом цієї постанови) є преюдицією та повторного доведення не потребують.
Враховуючи встановлений факт наявності у ТОВ «ЖК «Парковий» зобов`язання з повернення безпідставно набутих ним 31.01.2022 коштів у розмірі 642 600,00 грн та сплату відповідачем цих коштів 19.12.2023 (а також судових витрат у справі №927/447/23), вимоги ТОВ «Дорпроектбуд» про стягнення нарахувань на підставі ст. 625 ЦК України є обґрунтованими.
Доводи апеляційної скарги, наведені вище за текстом цієї постанови, зокрема, щодо безпідставності застосування до спірних правовідносин відповідальності, передбаченої ст. 625 ЦК України, з огляду на приписи п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, колегія суддів оцінює критично та зазначає таке.
Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (ч. 1 ст. 14 ЦК України).
Критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.10.2019 у справі №320/8618/15-ц).
У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем) (п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України).
Тлумачення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється:
(1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування;
(2) в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит;
(3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч. 2 ст. 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Верховний Суд вже робив висновки щодо застосування п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів. Зокрема, вказувалося, що:
на договір про надання поворотної фінансової допомоги (позики) розповсюджується дія п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (див. постанову Верховного Суду від 06.09.2023 у справі №910/8349/22);
на кредитний договір розповсюджується дія п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (див. постанову Верховного Суду від 18.10.2023 у справі №706/68/23).
Касаційний суд зауважив, що законодавець у п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України не передбачив особливостей у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) грошового зобов`язання щодо повернення коштів, сплачених на виконання попереднього договору про укладення договору купівлі-продажу квартири (див. постанову Верховного Суду від 21.01.2025 у справі №751/3052/23).
Як наслідок, підстави для застосування п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України  для вирішення спору в цій справі відсутні.  
Суд першої інстанції також надав відповідним доводам відповідача належну оцінку та відхилив їх, зазначивши що ця норма стосується виключно зобов`язань про надання кредиту (позики), а тому не звільняє відповідача від відповідальності за ст. ЦК України за неповернення безпідставно набутих грошових коштів у спірних правовідносинах.
Перевіряючи період, за який нараховано та заявлено до стягнення 3% річних та інфляційні втрати, колегія суддів враховує висновок Верховного Суду у постанові від 27.03.2024 у справі №757/11520/21, згідно з яким зобов`язання вважається виконаним належним чином із часу зарахування коштів на рахунки стягувача, а не списання із кореспондентського рахунку банку. 
За таких підстав апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду, що ТОВ «Дорпроектбуд» правомірно нарахувало 3% річних та інфляційні втрати за період з 01.02.2022 по 18.12.2023.
Перевіривши наданий ТОВ «Дорпроектбуд» та здійснений судом першої інстанції розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, колегія суддів вважає його арифметично вірним, до стягнення з ТОВ «ЖК «Парковий» підлягають 201 340,63 грн інфляційних втрат, 36 232,08 грн 3% річних.
Колегія суддів відзначає, що у апеляційній скарзі ТОВ «ЖК «Парковий» не наводить доводів щодо допущених судом першої інстанції порушень в частині, що стосується судових витрат, в т.ч. покладення на нього витрат на правничу допомогу. За таких обставин, перегляд оскаржуваного рішення здійснюється апеляційним судом у встановлених ст.. 269 ГПК України межах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.
Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).
Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).

Судові витрати.
У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати за її подання відповідно до ст. 129 ГПК України  покладаються на апелянта.

Щодо витрат ТОВ «Дорпроектбуд» на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просив стягнути з ТОВ «ЖК «Парковий» на користь ТОВ «Дорпроектбуд» 12 650,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Заявник вважає, що зазначені витрати підтверджують договір №29/04/25/2 від 29.04.2025 про надання правової (професійної правничої) допомоги, рахунок на оплату №120 від 29.04.2025, платіжну інструкцію №4016 від 29.04.2025, акт наданих послуг №117 від 01.05.2025.
З наявних у справі матеріалів суд встановив таке.
29.04.2025 ТОВ «Дорпроектбуд» (замовник) уклало з Адвокатським об`єднанням «Лігал Айк`ю Групп» (Адвокатське об`єднання) договір №29/04/25/2 про надання правової (професійної правничої) допомоги (далі - договір), за умовами п. 1.1 якого Адвокатське об`єднання зобов`язується надавати замовнику послуги (правову допомогу), зокрема: складання та подання відзиву на апеляційну скаргу до Північного апеляційного господарського суду у справі №927/1185/24, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити послуги.
Вартість послуг (гонорар) за цим Договором складає 12  650,00 грн (п. 3.1. договору).
Згідно з п. 4.1 здача-приймання наданих юридичних послуг за цим договором оформлюється актами здачі-прийняття наданих послуг.
29.04.2025 платіжною інструкцією №4016 ТОВ «Дорпроектбуд» оплатило Адвокатському об`єднанню послуги за договором на суму 12  650,00 грн на підставі виставленого Адвокатським об`єднанням рахунку на оплату №120 від 29.04.2025.
01.05.2025 сторони підписали акт надання послуг №117 згідно з яким Адвокатське об`єднання надало послуги правової (професійної правничої) допомоги на суму 12  650,00 грн.
Від ТОВ «ЖК «Парковий» заперечення, заяви про неспівмірність обо клопотання про зменшення витрат позивача на професійну правничу допомогу не надійшло.

Відповідно до ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21, за змістом ч. 3 ст. 237 ЦК України однією з підстав виникнення представництва є договір.
Частиною 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон №5076-VI) адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Так, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 Закону №5076-VI).
Закон №5076-VI формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (п. 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц; п. 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №910/12876/19).
Велика Палата Верховного Суду зауважує, що неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у ст. 627 ЦК України.
Частинами 1 та 2 ст. 30 Закону №5076-VI встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
А отже, згідно із зазначеною нормою гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру; погодинної оплати.
Вказані форми відрізняються порядком обчислення - у разі фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом у наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин, помножена на вартість (однієї) години роботи того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката хоч і визначається ч. 1 ст. 30 Закону №5076-VI як «форма винагороди адвоката», але у розумінні ЦК України становить ціну такого договору.
Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору і привели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.
А тому, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону №5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.
Велика Палата Верховного Суду зауважує, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у п. 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18.
За положенням ч. 2 ст. 2 ГПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Пункт 1 ч. 3 цієї статті визначає верховенство права однією із основних засад (принципів) господарського судочинства.
Зміст вказаного принципу неодноразово і досить детально аналізував Конституційний Суд України. Так, зокрема в абз. 2 підп. 4.1 п. 4 Рішення від 02.11.2004 №15-рп/2004 він наголосив на тому, що верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.
Так, ч. 3 ст. 126 ГПК України визначає, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Оцінюючи зміст зазначених приписів, Велика Палата Верховного Суду виснувала, що подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.
Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.
Відповідно до положень ч. ч. 5 та 6 ст. 126 ГПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. ч. 5 та 6 ст. 126 ГПК України).
У розумінні положень ч. ч. 5 та 6 ст. 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Окрім цього у визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі №927/237/20).
Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).
Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Дослідивши надані заявником докази понесених витрат на правничу допомогу, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що розмір заявлених витрат на правову (правничу) допомогу у сумі 12 650 грн не відповідає критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, такі витрати не мають характер необхідних і не співмірні з виконаною роботою у суді апеляційної інстанції.
Поданий ТОВ «Дорпроектбуд» відзив за своїм обсягом не є великим, частково складається з тез позовної заяви, позиція позивача була незмінною у судах першої та апеляційної інстанції, а тому на позивача можуть бути покладені витрати ТОВ «Дорпроектбуд» на правничу допомогу частково, у сумі 4  000,00 грн.

Керуючись ст. 74, 129, 269, 275-277, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

У Х В А Л И В :
          
1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЖК «Парковий» на рішення Господарського суду Чернігівської області від 04.03.2025 у справі №927/1185/24 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Чернігівської області від 04.03.2025 у справі №927/1185/24 залишити без змін. 

3. Судові витрати, пов`язані з поданням апеляційної скарги, покласти на скаржника.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЖК «Парковий» (пр-т Миру, 12, м. Чернігів, 14000, код 43029122) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дорпроектбуд» (пр. Перемоги, 90, м. Чернігів, 14000, код 39157868) 4  000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

5. Доручити Господарському суду  Чернігівської області видати відповідний наказ.

6. Справу повернути до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення.
Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені ст. 287 - 289 ГПК України, за наявності підстав, визначених ч. 3 ст. 287 ГПК України. 

Головуючий суддя                                                            О.О. Євсіков 

Судді                                                                                В.А. Корсак

                                                                                С.О. Алданова