УХВАЛА

18 липня 2025 року 
м. Київ

справа №520/27818/24
адміністративне провадження № К/990/26982/25  
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Васильєвої І.А.,
суддів: Юрченко В.П.,  Гімона М.М., 
перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського апеляційного адміністративного суду від 12.12.2024 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 19.02.2025 у справі №520/27818/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЖЕНЕРАЛ ЕНЕРДЖІ КОМПАНІ» до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

УСТАНОВИВ:
Рішенням Харківського апеляційного адміністративного суду від 12.12.2024, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 19.02.2025, задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЖЕНЕРАЛ ЕНЕРДЖІ КОМПАНІ» до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 23.09.2024 №00536190708 про застосування пені за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності у розмірі 1039011,55 грн. Справа розглядалася в порядку загального позовного провадження.
До Верховного Суду 23.06.2025 надійшла касаційна скарга Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського апеляційного адміністративного суду від 12.12.2024 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 19.02.2025 у справі №520/27818/24
Ухвалою Верховного Суду від 14.07.2025 касаційну скаргу залишено без руху, встановлено скаржнику десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги шляхом подання обґрунтованого клопотання про поновлення строку касаційного оскарження, належного викладення підстав касаційного оскарження, сплати судового збору за подання касаційної скарги та надання оригіналу платіжного документа.
На виконання вимог вказаної ухвали податковим органом надіслано уточнену касаційну скаргу, заявлено клопотання про поновлення пропущеного строку касаційного оскарження, заяву про продовження процесуального строку для усунення недоліків касаційної скарги.
В обґрунтування клопотання про поновлення пропущеного строку касаційного оскарження контролюючим органом вказано, що після повернення попередньої касаційної скарги ухвалою Верховного Суду від 26.05.2025, орган ДПС не мав реальної можливості своєчасно повторно звернутися до суду касаційної інстанції у зв`язку з відсутністю бюджетного фінансування на сплату судового збору. У період воєнного стану податкові органи працюють у складних умовах обмеженого фінансового ресурсу, а видатки на судові витрати не покриваються вчасно. Ці обставини були об`єктивними, непереборними, не залежали від волі органу ДПС, що унеможливило своєчасне повторне подання касаційної скарги.
Розглянувши вказане клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження Верховний Суд зауважує, що воно є необґрунтованим, виходячи з наступного.
Відповідно до частини 1 статті 329 КАС України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Згідно з частиною 2 статті 329 Кодексу учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Касаційну скаргу подано вдруге 23.06.2026, попередню касаційну скаргу повернуто ухвалою Верховного Суду від 26.05.2025.
Контролюючим органом не обґрунтовано надмірне зволікання з повторним поданням касаційної скарги, наявність поважних підстав для поновлення процесуального строку.
Верховний Суд зазначає, що право на повторне звернення з касаційною скаргою після її повернення не є абсолютним. Вчасна первинна подача касаційної скарги не означає, що після її повернення повторне звернення до суду можливе у будь-який довільний строк, без дотримання часових рамок, встановлених процесуальним законом, оскільки у такому разі порушуватиметься принцип юридичної визначеності. Повернення касаційної скарги не зупиняє та не перериває строк на касаційне оскарження і не дає права скаржнику у будь-який необмежений час після сплину строку касаційного оскарження реалізовувати право на оскарження судового рішення повторно.
Відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, щодо форми і змісту касаційної скарги. Частиною 1 статті 45 КАС України регламентовано, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.
Не заперечуючи проти права на повторне звернення з касаційною скаргою після її повернення, слід зазначити, що таке право не є безумовним. Це обґрунтовується змістом частини 8 статті 169 КАС України, відповідно до якої повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом. Відтак скаржник має право на повторне звернення з касаційною скаргою, якщо будуть усунуті недоліки касаційної скарги, які стали підставою для повернення вперше поданої касаційної скарги і таке звернення відбувається без зайвих зволікань. Також скаржник повинен довести, що повернення вперше поданої касаційної скарги відбулося з причин, які не залежали від особи, яка оскаржує судові рішення.
Також Верховний Суд зауважує, що підставою для повернення попередньої касаційної скарги стало недотримання скаржником вимог статей 328, 330 КАС України щодо належного викладення підстав касаційного оскарження та сплати судового збору, тобто, саме проявлений податковим органом підхід до оформлення касаційної скарги став причиною для її повернення.
Контролюючим органом заявлено клопотання про продовження строку для усунення недоліків касаційної скарги в частині сплати судового збору на 30 днів.
Податковим органом зазначено, що необхідність продовження строків на усунення недоліків та надання квитанції про сплату судового збору саме на строк не менше, ніж на 30 календарних днів, полягає в тому, що при надходженні грошових коштів для сплати судового збору припиняється виконання платіжних доручень, які пов`язані зі сплатою судового збору, і тому ГУ ДПС області не має змоги завчасно здійснювати сплату судового збору. Дане списання займає значний проміжок часу, тому що справ, за якими здійснюється безспірне списання грошових коштів - значний обсяг.
Розглянувши дане клопотання, Верховний Суд дійшов висновку, що воно є необґрунтованим та не підлягає задоволенню.
Так, контролюючим органом не надано жодних документів на підтвердження таких обставин відсутності коштів, вжиття заходів для отримання належного фінансування та сплати судового збору у даній справі. Крім того, скаржник не зазначає, коли саме він буде в змозі сплатити судовий збір у разі продовження строку на усунення недоліків касаційної скарги.
З ухвалення оскаржуваної постанови Другого апеляційного адміністративного суду 19.02.2025 і до подання вказаної заяви 17.07.2025 скаржник мав достатньо часу для вжиття заходів щодо отримання фінансування та сплати судового збору за подання касаційної скарги у даній справі.
Приймаючи до уваги, що особа, яка утримується за рахунок державного бюджету, має право в межах бюджетних асигнувань здійснити розподіл коштів з метою забезпечення сплати судового збору, суд вважає, що обставини, пов`язані з фінансуванням установ чи організацій з державного бюджету, відсутністю в ньому коштів, призначених для сплати судового збору тощо, не є поважною причиною при вирішенні питання про поновлення чи продовження строку, встановленого законом або судом.
Відповідач, маючи намір добросовісної реалізації належного йому права на касаційне оскарження судового рішення, повинен діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у нього прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом для чого, як особа, зацікавлена у поданні касаційної скарги, має вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати усі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.
На виконання вимог ухвали Верховного Суду від 14.07.2025 про залишення касаційної скарги без руху контролюючим органом надіслано уточнену касаційну скаргу, вказано підставами касаційного оскарження:
пункт 2 частини 4 статті 328 КАС України, оскільки суд апеляційної інстанції застосував норму матеріального права (частину 5 статті 13 Закону України від 21.06.2018 №2473-VIII «Про валюту і валютні операції») без урахування фактичних змін у правозастосуванні та потреби у відступі від правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду від 04.12.2018 у справі №813/6485/14 та від 15.02.2022 у справі №160/816/20, оскільки в даній справі висновки Мінекономіки не охоплюють усі операції, що свідчить про іншу фактичну ситуацію;
пункт 3 частини 4 статті 328 КАС України, оскільки відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування норм пункту 14-2 постанови НБУ №18 від 24.02.2022 та пункту 21 постанови НБУ №5 від 02.01.2019, в частині визначення моменту початку нарахування пені за порушення строків у разі, коли день перетину митного кордону є 181-м або 366-м. 3;
пункт 4 частини 4 статті 328 КАС України у взаємозв`язку з пунктом 1 частини 2 статті 353 КАС України, позаяк судами попередніх інстанцій не досліджено, чи кожна конкретна операція покрита висновком Мінекономіки, не встановлено, по яких саме постачаннях були відмови у видачі висновків, що має істотне значення для правильного вирішення справи.
Верховний Суд зауважує, що положення пункту 2 частини 4 статті 328 КАС України передбачають можливість оскарження судових рішень в касаційному порядку у разі, якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.
Відкриття касаційного провадження на підставі пункту 2 частини 4 статті 328 КАС України можливе у тому випадку, коли скаржник доведе, що висновок, який викладений у постанові Верховного Суду, не відповідає правильному тлумаченню і застосуванню конкретної норми. Обов`язковою умовою для цього є подібність умов її застосування з огляду на конкретні обставини справи та позиції сторін у справі. Тобто, висновок, який викладено у постанові Верховного Суду, і висновок, який, на переконання заявника, має бути здійснений за результатами відступу від правової позиції, повинен стосуватися одних і тих самих норм права (їх сукупності) в ідентичних редакціях.
Відступаючи від висновку щодо застосування юридичної норми, суд може шляхом буквального, звужувального чи розширювального тлумачення відповідної норми або повністю відмовитися від її висновку на користь іншого, або конкретизувати попередній висновок, застосувавши належні способи тлумачення юридичних норм. Отже, має існувати необхідність відступу і така необхідність має виникати з певних визначених об`єктивних причин, такі причини повинні бути чітко визначені та аргументовані, також відступ від правової позиції повинен мати тільки вагомі підстави, реальне підґрунтя, суд не повинен відступати від попередніх рішень за відсутності вагомої для цього причини, а метою відступу може слугувати виправлення лише тих неузгодженостей (помилок), що мають фундаментальне значення для судової системи.
Обґрунтованими підставами для відступу від уже сформованої правової позиції Верховного Суду можуть бути, зокрема, зміна законодавства; ухвалення рішення Конституційним Судом України або ж винесення рішення Європейського суду з прав людини, висновки якого мають бути враховані національними судами; зміни у правозастосуванні, зумовлені розширенням сфери застосування певного принципу права або ж зміною доктринальних підходів до вирішення питань, необхідність забезпечити єдність судової практики у застосуванні норм права тощо.
Тому, лише загальні посилання на необхідність відступлення від висновку Верховного Суду, за відсутності вмотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права, не є підставою для відкриття касаційного провадження.
Скаржником не обґрунтовано, які відбулися зміни в законодавстві або доктрині стосовно вищезазначених норм права, щоб це було достатньою підставою для відступлення від наведених висновків Верховного Суду, відповідно не обґрунтовано заявлену підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 2 частини 4 статті 328 КАС України.
Крім того, як встановлено зі змісту оскаржуваної постанови, суд апеляційної інстанції враховував також правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 16.05.2024 по справі №380/17885/22, від 10.04.2020 у справі №640/4563/19. Скаржником не наведено підстав щодо помилковості врахування судами таких правових позицій Верховного Суду, або необхідності відступу від такої практики Верховного Суду, або спростування подібності правовідносин.
У випадку посилання скаржника на пункт 3 частини 4 статті 328 КАС України, як на підставу касаційного оскарження, останньому необхідно зазначити конкретну норму права, щодо застосування якої у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися.
Саме по собі посилання на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, за відсутності мотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права, не є підставою для відкриття касаційного провадження. Слід зауважити, що правові висновки Верховний Суд формулює лише щодо конкретно визначених правовідносин, а не висновок, який на думку скаржника буде підставою для відкриття касаційного провадження.
Верховний Суд зауважує, що Другим апеляційним адміністративним судом враховано правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 07.03.2023 по справі №804/858/16, що день фактичної поставки імпортного товару, коли відбувся фактичний перетин імпортованим товаром митного кордону України, не включається до періоду часу, за який може здійснюватися стягнення пені. Відтак включення відповідачем до періоду прострочення днів, коли товар фактично було поставлено, є протиправним. Тобто, нарахування пені за 16.02.2023, 13.04.2023, 20.10.2023, 23.07.2023, 06.04.2023, 27.09.2023 є неправомірним. Скаржником не спростовано правильність врахування такої позиції Верховного Суду, не спростовано відповідні висновки суду апеляційної інстанції, не обґрунтовано наявність підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини 4 статті 328 КАС України.
Доводи касаційної скарги зводяться до викладення фактичних обставин справи, цитування норм податкового та пов`язаного законодавства, посилань на правові позиції Верховного Суду, висловлення незгоди з наданою судами попередніх інстанцій правовою оцінкою наявних у матеріалах цієї справи доказів у сукупності зі встановленими у справі обставинами, переоцінки доказів, що не є належним викладенням підстав касаційного оскарження.
Скаржником не враховано роз`яснення Верховного Суду щодо того, як мають бути викладені підстави касаційного оскарження, наведені в ухвалах від 07.04.2025, від 24.04.2025, від 14.07.2025 по даній справі. Касаційна скарга є подібною до попередньої та не усуває встановлених недоліків.
Слід зауважити, що приведення касаційної скарги у відповідність з вимогами КАС України в частині належного викладення підстав для касаційного оскарження судових рішень, передбачених частиною 4 статті 328 КАС України, сплати судового збору за подання касаційної скарги є процесуальним обов`язком сторони, яка не погоджується з судовими рішеннями.
Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження, а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частини 1, 3 статті 341 КАС України).
Недотримання особою вимог процесуальних норм щодо форми та змісту касаційної скарги за загальним правилом не є підставою для поновлення строку на касаційне оскарження. Це правило ще в більшій мірі стосується суб`єкта владних повноважень, щодо якого презюмується, що в його розпорядженні є достатньо засобів, зокрема організаційного характеру, для виконання покладених завдань.
Невиконання відповідачем вимог процесуального закону щодо належного оформлення касаційної скарги, та як наслідок, повернення заявнику касаційної скарги не належать до об`єктивних обставин особливого і непереборного характеру, які можуть зумовити перегляд остаточного і обов`язкового судового рішення після закінчення строку його касаційного оскарження, а відтак не свідчить про наявність поважних підстав для поновлення цього строку.
Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Аналіз положень статей 5, 13, 328, 329 КАС України дозволяє дійти висновку, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку, яке повинно бути реалізовано у встановлений вказаним кодексом строк.
Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.
Підстави пропуску строку касаційного оскарження можуть бути визнані поважними, а строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з дійсно непереборними та об`єктивними перешкодами, істотними труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений процесуальним законом строк подання касаційної скарги.
Отже, тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення в касаційному порядку у строк встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку касаційного оскарження з поважних причин.
З урахуванням вищевикладеного, Верховний Суд дійшов висновку, що скаржником не наведено поважних підстав для поновлення пропущеного строку касаційного оскарження.
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження, визнані судом неповажними.
Відповідно до вищенаведеного, керуючись статтями 328, 329, 330, 332, 333, 355, 359 КАС України,
УХВАЛИВ:
Відмовити у задоволенні клопотання Головного управління ДПС у Харківській області про продовження строку для усунення недоліків касаційної скарги.
Визнати неповажними причини пропуску строку касаційного оскарження та відмовити у задоволенні клопотання Головного управління ДПС у Харківській області про поновлення строку касаційного оскарження рішення Харківського апеляційного адміністративного суду від 12.12.2024 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 19.02.2025 у справі №520/27818/24.
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського апеляційного адміністративного суду від 12.12.2024 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 19.02.2025 у справі №520/27818/24.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Судді	І.А. Васильєва В.П. Юрченко   М.М. Гімон