Єдиний унікальний номер 760/27677/24
Апеляційне провадження № 33/824/2793/2025

 
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
 
П О С Т А Н О В А
 
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
05 червня 2025 року суддя Київського апеляційного суду Журба С.О., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 06 березня 2025 року, прийняту відносно
 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
за ч.1 ст. 130 КУпАП, -
В С Т А Н О В И В:
 
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №970513 05.10.2024 р. приблизно о 09 год. 35 хв., ОСОБА_1 керував т.з. марки «Mersedes benz c180» д.н.з. НОМЕР_1 на просп. Відрадний 69, що у м. Києві з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів та мови, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку за допомогою приладу Drager та у лікаря-нарколога відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 130КУпАП.
Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 06.03.2025 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень  з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.
Не погоджуючись із таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 06.03.2025 року і закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
У судове засідання, призначене на 05.06.2025 року сторони не з`явились.
05.06.2025 року на адресу суду від ОСОБА_1 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Розглянувши вказане клопотання, суд дійшов висновку, що воно не підлягає задоволенню, оскільки апелянт поважних причин для відкладення розгляду справи не навів, не підтвердив і навіть не зазначив. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що у суді першої інстанції ОСОБА_1 неодноразово подавав клопотання про відкладення розгляду справи, з чого суд вбачає системність дій ОСОБА_1 , направлену на затягування розгляду справи. 
Переглянувши справу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Основним доводами апеляційної скарги було:
-  невручення направлення на медичний огляд працівниками поліції;
-  протокол, складений щодо ОСОБА_1 , не містить об`єктивних доказів його перебування в стані алкогольного сп`яніння;
-  неналежне роз`яснення працівником поліції наслідків відмови від проходження огляду та покарання за ч.1 ст.130 КпАП;
-  недопустимість доказів та упереджене ставлення суду до розгляду справи;
Дані твердження апелянта не можуть бути прийняті апеляційний судом.
Доводи апелянта про те, що йому не було вручено направлення до найближчого закладу охорони здоров`я для проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння є безпідставними.
Згідно з п. 2.5 ПДР водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
З наведеної норми вбачається, що відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння є самостійним та окремим складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Закінченим таке правопорушення є після встановлення чіткої і недвозначної відмови від проходження огляду на місці зупинки або в подальшому у відповідному закладі охорони здоров`я у разі відмови від проходження огляду на місці або незгодою з його результатом.
Відповідно до ч. 3 ст. 266 КУпАП у разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.
Встановлений порядок огляду передбачає обов`язок працівника поліції запропонувати водієві проходження огляду в медичній установі, у разі незгоди з проходженням огляду на місці зупинки транспортного засобу. 
Оскільки ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного  сп`яніння як на місці зупинки, так і в медичному закладі, до такого закладу його не направлялося. 
В матеріалах справи міститься направлення водія на проведення огляду до належного медичного закладу. Про таке направлення було повідомлено і самого ОСОБА_1 , з чого апеляційний суд робить висновки про обізнаність апелянта з вимогами про проходження огляду в закладі охорони здоров`я.
Наступним доводом апеляційної скарги було те, що в протоколі про адміністративне  правопорушення зазначено, що основною ознакою, яка вказувала на стан алкогольного  сп`яніння було тремтіння рук, з чим апелянт не погоджувався, та зазначив, що  тремтіння рук було викликано професійною діяльністю.
З даного приводу суд зазначає наступне:
Зовнішні ознаки надають працівникам поліції лише підстави для виникнення сумнівів стосовно стану, в якому перебуває водій. З метою перевірки такої суб`єктивної підозри, яка сама по собі не має жодного юридичного значення і не може підтвердити чи спростувати стан, в якому перебуває водій, працівники поліції і заявляють вимогу щодо проходження водієм огляду на стан сп`яніння. Саме результати огляду й мають підтвердити чи спростувати обґрунтованість вказаної суб`єктивної оцінки. За таких умов  такі твердження апелянта в цій частині не спростовують обґрунтованість та належність оскаржуваної постанови. Окрім того, в даному випадку при пред`явленні вимоги про проведення огляду працівник поліції зазначив ОСОБА_1 , у зв`язку з чим у нього є підозри щодо стану, в якому перебуває водій.
Доводи про недопустимість доказів та упереджене ставлення суду до розгляду справи суд також не приймає.
Як убачається з матеріалів справи, винуватість ОСОБА_1 підтверджується наявними  доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №970513 від 05.10.2024 р., направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 04.08.2024 р., рапортом працівника патрульної поліції від 04.08.2024 р., відеозаписом з нагрудних боді-камер працівників поліції, доданих до матеріалів, на якому зафіксовано факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння, в тому числі в спеціалізованій медичній установі.
З вказаного вбачається, що рапорт не був покладений в основу обвинувачення, тому твердження апелянта, що рапорт відсутній в матеріалах справи, а суд послався на неіснуючий доказ, не спростовує факту доведеності вини ОСОБА_1 .
Що стосується доводів про неналежне роз`яснення працівником поліції наслідків відмови від проходження огляду та покарання за ч.1 чт.130 КпАП, суд зазначає таке:
З протоколу про адміністративне правопорушення, відеозапису з нагрудної камери поліцейського вбачається, що працівник поліції роз`яснив ОСОБА_1 його права і обов`язки. Також працівник роз`яснив і наслідки відмови від проходження огляду на стан сп`яніння та відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП. Окрім того, в протоколі міститься підпис самого ОСОБА_1 , яким він підтвердив, що йому роз`яснено йому його права, Заперечень, щодо складеного протоколу останнім не зазначено.
Зважаючи на наведене, доводи апелянта в цій частині суперечать матеріалам справи.
Крім того, суд першої інстанції врахував відповідно до ч.2 ст.33 КУпАП, при накладенні адміністративного стягнення характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують його відповідальність.
Санкція ч.1 ст.130 КУпАП є безальтернативною, а Кодексом України про адміністративні правопорушення не передбачено можливості не накладення на особу адміністративного стягнення, яке є обов`язковим, за наявності обставин, що пом`якшують відповідальність, позитивних даних про особу винного, необхідності у силу тих чи інших обставин продовжувати використання наданого  права керування транспортними засобами після грубого порушення порядку користування цим правом.
Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, була підтверджена на підставі сукупності належних та допустимих доказів.
Враховуючи зазначене, апеляційним судом встановлена невідповідність дійсності тих обставин, якими апелянт обґрунтовує свою апеляційну скаргу. Порушень судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, які були б підставою для скасування чи зміни постанови суду під час апеляційного перегляду справи  апеляційний суд не вбачає.
Керуючись ст. 294 КУпАП, суд
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 06 березня 2025 року, прийняту відносно ОСОБА_1 , залишити без змін.
Постанова апеляційного суду є остаточною й оскарженню не підлягає.

 
Суддя                                                                                                                        С.О. Журба