ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" червня 2025 р.                                Справа№ 910/12271/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Алданової  С.О.
суддів:            Корсака В.А. 
          Євсікова О.О. 
 
секретар судового засідання Сергієнко-Колодій В.В.,
за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства "Гарантований покупець"
на рішення Господарського суду міста Києва від 28.01.2025 
у справі № 910/12271/24 (суддя Карабань Я.А.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КЛІАР ЕНЕРДЖИ"
до  Державного підприємства "Гарантований покупець"
про стягнення коштів,           
ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «КЛІАР ЕНЕРДЖИ» (далі - позивач; ТОВ «КЛІАР ЕНЕРДЖИ»; Товариство) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Державного підприємства "Гарантований покупець" (надалі - відповідач; ДП "Гарантований покупець"; апелянт; скаржник) про стягнення суми грошових коштів у розмірі 36    617 712,91 грн, з яких: 32    332 894,99 грн основний борг, 3    127 840,23 грн інфляційні втрати та 1 156 977,69 грн 3% річних.
Позовні вимоги, з посиланням на ст.ст. 11,  509,  526,  530,  625,  629 ЦК України,  ст. 193 ГК України, ст.ст. 30,  65 Закону України «Про ринок електричної енергії», обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобов`язань за договором № 12513/01 від 27.07.2016, в частині оплати електричної енергії, виробленої продавцем за "зеленим" тарифом.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.10.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/12271/24.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.11.2024 провадження в справі № 910/12271/24 в частині стягнення суми основного боргу в розмірі                   1 880  874,01  грн закрито, в зв`язку з відсутністю предмета спору.
26.11.2024 від представника позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог та про закриття провадження    в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 1    681  743,21  грн.
Господарський суд міста Києва протокольними ухвалами    відмовив у задоволенні заяв позивача про зменшення розміру повних вимог від 08.11.2024 та від 26.11.2024.
Від представника позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог до 33    055    095,69 грн, з яких: 28    770    277,77 грн основний борг, 3    127 840,23 грн інфляційні втрати та 1 156 977,69 грн 3% річних, а також про повернення судового збору в розмірі 20  180,91 грн.
Господарський суд міста Києва протокольною ухвалою прийняв заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог від 10.12.2024 і подальший розгляд постановив здійснювати з її врахуванням.  
27.01.2025 від представника відповідача надійшло клопотання про закриття    провадження в справі в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 88  133,49 грн, у зв`язку з відсутністю предмета спору в цій частині.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.01.2025 провадження в справі в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 88 133,49 грн закрито. У іншій частині позов задоволено частково. Стягнуто з ДП "Гарантований покупець" на користь ТОВ "КЛІАР ЕНЕРДЖИ" 21 022  580 (двадцять один мільйон двадцять дві тисячі п`ятсот вісімдесят) грн 49 коп. основного боргу, 3 127 840 (три мільйона сто двадцять сім тисяч вісімсот сорок) грн 23 коп. інфляційних втрат, 1  156 373 (один мільйон сто п`ятдесят шість тисяч триста сімдесят три) грн 31 коп. 3% річних та 303  681 (триста три тисячі шістсот вісімдесят одну) грн 53 коп. судового збору. У задоволенні іншої частини позову відмовлено.
Як зазначено місцевим господарським судом, клопотання відповідача про закриття провадження в частині підлягає задоволенню, оскільки воно є обґрунтованим, а тому провадження в справі в частині вимог про стягнення з відповідача основної заборгованості в розмірі 88    133,49 грн підлягає закриттю.
За висновками суду першої інстанції заборгованість відповідача перед позивачем за договором на момент розгляду справи по суті строк виконання якої настав становить 21    022    580, 49 грн (з жовтня 2021 року по липень 2023 року). Доказів на підтвердження оплати заборгованості за спірний період у повному обсязі, в тому числі станом на час розгляду справи по суті, до матеріалів справи не надано, а тому позов у цій частині підлягає частковому задоволенню. Також місцевий господарський суд на підставі ст. 625 ЦК України стягнув з відповідача на користь позивача 1    156    373, 31 грн 3% річних та 3    127    840,23 грн інфляційних втрат.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням ДП "Гарантований покупець"  звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 28.01.2025 повністю та повернути позовну заяву ТОВ "КЛІАР ЕНЕРДЖИ" без розгляду на підставі ст. 226 ГПК України. У разі відмови у задоволенні п. 3 прохальної частини апеляційної скарги, просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 28.01.2025 повністю та прийняти нове про відмову в задоволенні позовних вимог.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. 
Апелянт зазначає, що позивач був належним чином повідомлений про час та місце проведення судового засідання, призначеного на 28.01.2025 та жодних клопотань про розгляд справи за відсутності свого представника до початку судового засідання не подавав. Відтак, з урахуванням імперативних приписів ч. 4 ст. 202 та п. 4 ч. 1 ст. 226 ГПК України та зазначених обставин справи, суд протиправно відмовив у задоволенні клопотання представника відповідача про повернення позовної заяви без розгляду.
Скаржник вказує, що суд першої інстанції не врахував, що при здійсненні розрахунку щодо оплати 100% вартості відпущеної продавцям за «зеленим» тарифом електричної енергії відносно кожного попереднього розрахункового періоду Гарантованим покупцем враховуються наступні умови: сума сплачених такому продавцю за «зеленим» тарифом авансових платежів; сума коштів, отриманих гарантованим покупцем від НЕК «Укренерго» відповідно до договору про надання послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел.
Відповідач звертає увагу, що на виконання договору № 0414/09051/52/01 від 26.06.2019 про надання послуг із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, протягом вересня 2022 року - грудня 2023 року Гарантованим покупцем надано, а ОСП (НЕК «Укренерго») прийнято послугу на загальну суму 27 076  079 046,09 грн, що підтверджується складеними та підписаними актами приймання-передачі наданих послуг із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел за вищенаведений період, а також актом коригування від 03.05.2024 до акта № 09 приймання-передачі наданих послуг із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел від 21.10.2022 за вересень 2022 року. Гарантований покупець вказував на те, що станом на 30.08.2024 заборгованість НЕК «Укренерго» перед Гарантованим покупцем за надану у спірному розрахунковому періоді (вересень 2022 року - грудень 2023 року) послугу становить 5 810 308 940,34 грн та долучив до відзиву відповідні докази. Таким чином, місцевим господарським судом не взято до уваги, що наявність заборгованості НЕК «Укренерго» перед Гарантованим покупцем щодо наданої у розрахунковому місяці послуги виключає виникнення зобов`язання Гарантованого покупця з оплати вартості відпущеної продавцями за «зеленим» тарифом електричної енергії попереднього розрахункового місяця в частині, пропорційній до розміру заборгованості НЕК «Укренерго» перед Гарантованим покупцем за послугу у такому місяці. Крім цього, судом 1-ої інстанції не прийнято доводи відповідача про те, що за існуючого алгоритму розрахунків, обов`язок Гарантованого покупця щодо оплати 100% вартості електричної енергії обумовлений 100% оплатою ОСП послуги перед Гарантованим покупцем у відповідному розрахунковому періоді, а оскільки за вересень 2022 року НЕК «Укренерго» не сплатило послугу в повному обсязі, зобов`язання Гарантованого покупця перед Позивачем за вказаний розрахунковий період у розумінні ч. 1 ст. 530 ЦК України не виникло. Відтак, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що строк виконання зобов`язання відповідача перед позивачем зі 100% оплати за поставлену електричну енергію за періоди, в тому числі, вересень-грудень 2022 року, а також за лютий-липень, вересень, жовтень 2023 року є таким, що настав.
Окремо відповідач акцентував, що місцевий господарський суд дійшов хибного висновку щодо регулювання спірних відносин нормами законодавства, що регулюють інститут зарахування зустрічних однорідних вимог в частині права Гарантованого покупця на зменшення розміру розрахунків з ТОВ «КЛІАР ЕНЕРДЖИ» на суму заборгованості щодо сплати небалансів (1  028  121,03 грн).
Апелянтом наголошується й на тому, що враховуючи висновки та правові позиції Верховного Суду щодо правової природи відсотків річних та інфляційного збільшення боргу як компенсації постраждалій стороні за рахунок правопорушника в певному заздалегідь визначеному розмірі, який за певних обставин може бути нерозумним та несправедливим з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення, а також щодо правової природи відповідальності у приватно-правових відносинах як покладання додаткового обов`язку, який носить компенсаторний характер, відповідач вважає, що дискреційні повноваження суду щодо зменшення нарахувань на підставі статті 625 ЦК України поширюється на всі складові боргу, визначені даною статтею, в т.ч., інфляційне збільшення боргу. Отже, з врахуванням: ступеню добровільного виконання основного зобов`язання; наявності особливостей правового регулювання порядку виконання Гарантованим покупцем зобов`язань з купівлі-продажу електричної енергії за «зеленим» тарифом; здійснення розрахунків з позивачем належним чином, у точній відповідності до регуляторних актів, зокрема, Порядку № 641; захищеності прав та інтересів позивача, пов`язаних із знеціненням гривні внаслідок інфляційних процесів, відповідними державними гарантіями та особливим, у порівнянні із встановленим статтею 625 ЦК України, порядком щоквартального перерахунку «зеленого» тарифу; відсутності доказів завдання позивачеві збитків у заявленому до стягнення розмірі; складного фінансового стану відповідача, зумовленого наявністю значної дебіторської заборгованості; тяжких наслідків для підприємств енергетичного сектору країни, в т.ч. для Гарантованого покупця, зумовлених воєнними діями на території України, на переконання скаржника, - суд першої інстанції дійшов безпідставного на необґрунтованого висновку про недоведеність відповідачем наявності виключних (надзвичайних) обставин, які вплинули на несвоєчасне виконання зобов`язання.
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.03.2025, апеляційна скарга відповідача у справі                             № 910/12271/24 передана на розгляд колегії суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), Євсіков О.О., Корсак В.А.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.03.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства "Гарантований покупець" на рішення Господарського суду міста Києва від 28.01.2025  у справі № 910/12271/24. Розгляд апеляційної скарги Державного підприємства "Гарантований покупець" на рішення Господарського суду міста Києва від 28.01.2025  у справі № 910/12271/24 призначено на 28.04.2025.
02.04.2025 на адресу Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому Товариство просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін. Згідно аргументів позивача, висновок Господарського суду міста Києва, відповідно до якого строк виконання зобов`язання відповідача перед позивачем зі 100% оплати за поставлену електричну енергію за спірні періоди з жовтня 2021 року по липень 2023 року станом на час розгляду справи є таким, що настав, є обґрунтованим, законним та таким, що ґрунтується на належній оцінці матеріалів справи й положень чинного законодавства.
Щодо тверджень відповідача про неврахування судом першої інстанції зменшення рівня розрахунків на суму неоплаченої частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії (1 028 121,03 грн), то на думку позивача вони не можуть бути прийняті, оскільки положення постанови НКРЕКП від 03.04.2024 № 652, по-перше, жодним чином не звільняють апелянта від обов`язку здійснення ним повної оплати придбаної електричної енергії, а по-друге, відповідні положення набрали чинності з дня її прийняття (пункт 2 відповідної постанови НКРЕКП), тобто з 03 квітня 2024 року.
Товариство також зазначає, що суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення щодо стягнення з ДП «Гарантований покупець» суми інфляційних втрат - 3 127 840,23 грн та 3% річних - 1 156 373,31 грн.
Підсумовуючи викладені заперечення позивач підкреслює, що оскаржуване рішення є прийнятим з додержанням норм матеріального і процесуального права та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги ДП «Гарантований покупець».
Представник апелянта в судовому засіданні 02.06.2025 вимоги апеляційної скарги підтримав, просив скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 28.01.2025 повністю та повернути позовну заяву ТОВ "КЛІАР ЕНЕРДЖИ" без розгляду на підставі ст. 226 ГПК України. У разі відмови у залишенні позову без розгляду, просив скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 28.01.2025 повністю та прийняти нове про відмову у задоволенні позовних вимог.
Представник позивача в судовому засіданні 02.06.2025 проти вимог апеляційної скарги заперечив, просив оскаржуване рішення залишити без змін.
Відповідно до статті 269, частини 1 статті 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.
Апеляційний розгляд здійснювався із застосуванням норм матеріального права, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин. 
Як вбачається з матеріалів справи, встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, 27.07.2016 між Державним підприємством "Енергоринок" (ДПЕ) та Товариством з обмеженою відповідальністю "КЛІАР ЕНЕРДЖИ" (ВАД) укладено договір № 12513/01 (надалі - договір), за умовами п. 1.1 якого ВАД зобов`язується продавати, а ДПЕ зобов`язується купувати електроенергію, вироблену ВАД, та здійснювати її оплату відповідно до умов договору.
30.06.2019 між Державним підприємством "Енергоринок" (ДПЕ), Державним підприємством «Гарантований покупець» (гарантований покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "КЛІАР ЕНЕРДЖИ" (виробник за «зеленим тарифом») було укладено додаткову угоду № 130/01 (надалі - додаткова угода № 130/01) до договору.
У пункті 1 додаткової угоди № 130/01 сторони дійшли згоди в преамбулі договору слова "Державне підприємство ''Енергоринок'' (далі - ДПЕ), що діє на підставі ліцензії на право здійснення підприємницької діяльності з оптового постачання електричної енергії від 18.01.2012 № 579645 та має статус платника податку на прибуток на загальних умовах" замінити на слова "Державне підприємство ''Гарантований покупець'' (далі - гарантований покупець), що діє на підставі ліцензії на провадження господарської діяльності зі здійснення функцій гарантованого покупця ".
Згідно з п. 2 додаткової угоди № 130/01 сторони дійшли згоди замінити статті 1-10 договору статтями 1-8 в новій редакції. 
12.03.2020 сторони уклали додаткову угоду № 436/01/20, в якій дійшли згоди викласти статті 1-7 договору в новій редакції.
30.01.2024 сторони уклали додаткову угоду № 1644/07/24, в якій дійшли згоди слова «продавець за «зеленим» тарифом» замінити словом «продавець» та глави 1-8 договору замінити главами 1-9    в новій редакції.
Відповідно до п. 1.1 договору продавець - зобов`язується продавати, а гарантований покупець    зобов`язується купувати електричну енергію в точках комерційного обліку електричної енергії, відпущену генеруючими одиницями продавця, включеними до балансуючої групи гарантованого покупця, та здійснювати її оплату відповідно до умов цього Договору та чинного законодавства України, у тому числі Порядку купівлі гарантованим покупцем електричної енергії, виробленої з альтернативних джерел, затвердженого постановою НКРЕКП від 26.04.2019 № 641 (далі - Порядок).
Згідно із п. 2.3 договору продавець здійснює продаж електричної енергії гарантованому покупцю за встановленим Регулятором для кожної генеруючої одиниці «зеленим» тарифом з урахуванням надбавки на нього, та іншими цінами, у випадках, передбачених  Законом України «Про ринок електричної енергії»  та Порядком, у національній валюті.
Умовами п. 2.4 договору сторони погодили, що вартість електричної енергії, купленої гарантованим покупцем у продавця у розрахунковому місяці, визначається відповідно до Порядку.
Відповідно до пункту 3.2 договору розрахунок за куплену гарантованим покупцем електричну енергію здійснюється грошовими коштами, що перераховуються на поточний рахунок продавця, з урахуванням ПДВ.
Оплата електричної енергії, купленої гарантованим покупцем у продавців у розрахунковому місяці, формування актів купівлі-продажу електричної енергії здійснюються відповідно до Порядку (п. 3.3 договору).
У пункті 7.4 договору сторони погодили, що договір набирає чинності з дати його підписання сторонами та діє на строк дії "зеленого" тарифу.
На виконання умов договору протягом жовтня 2021 року по червень 2024 року позивач продав, а відповідач придбав електричну енергію за "зеленим" тарифом на загальну суму 167    936    540,63 грн, що підтверджується відповідними актами купівлі-продажу електроенергії за вказані розрахункові періоди, з актами коригування.
Однак, як зазначав позивач, у порушення умов договору відповідач свої зобов`язання перед позивачем виконував неналежним чином та    куплену в період з жовтня 2021 року по червень 2024 року електроенергію оплатив не в повному обсязі та з простроченням, у зв`язку із чим станом на 10.12.2024 його заборгованість становить 28    770    277,77 грн.
Вказані обставини визнаються сторонами в повному обсязі.
Так, предметом даного позову є вимоги позивача до відповідача про стягнення грошових коштів у розмірі 33    055    095,69 грн, з яких: 28    770    277,77 грн основного боргу, 3    127 840,23 грн інфляційних втрат та 1 156 977,69 грн 3% річних.
04.11.2024 від представника відповідача надійшов відзив на позов, у якому останній заперечував проти позову та, зокрема, вказував, що позивачем не враховано те, що Порядок № 641 з 26.01.2024 діє в новій редакції, а тому позивачем не вірно визначено час виникнення зобов`язань відповідача щодо здійснення розрахунку за договором і тим самим збільшено період прострочення спірних платежів. Крім того, зазначав, що оскільки НЕК «Укренерго» не сплатило послуги за розрахункові місяці вересень 2022 року - грудень    2023 року в повному обсязі, зобов`язання відповідача перед позивачем за вказані розрахункові періоди не виникли. Також зазначає, що розрахунок за придбану ним електричну енергію має здійснюватися відповідно до положень наказів Міністерства енергетики України від 28.03.2022 за № 140 та  від 15.06.2022 за № 206. Звертав увагу, що строк оплати за квітень-червень 2024 року не настав, оскільки регулятором не приймалось рішення про затвердження розміру вартості послуг із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, наданої гарантованим покупцем у вказаному розрахунковому періоді. Також акцентував, що позивач має заборгованість перед відповідачем за послуги відшкодування частки вартості небалансу електричної енергії балансуючої групи гарантованого покупця, а тому відповідач має право зменшити рівень розрахунків на суму неоплаченої частки. Крім цього, відповідач заявляв клопотання про зменшення     розміру заявлених позивачем до стягнення сум 3% річних до 1 гривні та про закриття провадження в справі в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 1    880 874,01  грн.
Подібні за змістом твердження наведені апелянтом та відповідачем у апеляційній скарзі та відзиві на неї відповідно.
З огляду на вказані фактичні обставини цієї справи, колегією суддів зазначається, що спірні правовідносини щодо стягнення боргу за поставлену електричну енергію та застосування наслідків прострочення виконання грошових зобов`язань, регулюються нормами    ЦК України та    ГК України, Законом України «Про ринок електричної енергії» та відповідними підзаконними нормативними актами.  
Стаття 509 ЦК України  встановлює, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до статей  11,  629 ЦК України  договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.
Зобов`язання, в силу вимог статей  526,  525 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього  Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься також у  ст. 193 ГК України.
Відповідно до ч. 1  ст. 714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.
Частиною 2  статті 714 ЦК України  встановлено, що до договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.
За ч. 1  ст. 275 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.
Відповідно до ч.ч. 1, 2  Закону України "Про ринок електричної енергії"  з метою забезпечення загального економічного інтересу в електроенергетичній галузі України, необхідного для задоволення інтересів громадян, суспільства і держави, та забезпечення сталого довгострокового розвитку електроенергетичної галузі і конкурентоспроможності національної економіки України на учасників ринку відповідно до цієї статті можуть бути покладені     спеціальні обов`язки для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії. До спеціальних обов`язків, що покладаються на учасників ринку електричної енергії відповідно до цього  Закону  для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії, належать, зокрема, забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, включаючи забезпечення підтримки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії за механізмом ринкової премії.
Постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 № 324 "Про утворення державних підприємств "Гарантований покупець" та "Оператор ринку" утворено Державне підприємство "Гарантований покупець"     на базі філії Гарантований покупець Державного підприємства "Енергоринок" шляхом виділу майна, прав та обов`язків стосовно нього відповідно до розподільного балансу для виконання функцій гарантованого покупця електричної енергії.
Постановою Кабінету Міністрів України від 22.05.2019 № 455  затверджено статут ДП "Гарантований покупець", у відповідності до п. 5 якого підприємство утворено з метою забезпечення купівлі всієї електричної енергії, виробленої на об`єктах електроенергетики, що використовують альтернативні джерела енергії (у разі використання гідроенергії - вироблену лише мікро-, міні- та малими гідроелектростанціями), за встановленим "зеленим" тарифом відповідно до законодавства, а також отримання прибутку від провадження господарської діяльності.
Гарантований покупець є учасником ринку електричної енергії     та здійснює діяльність на підставі ліцензії на право провадження господарської діяльності зі здійснення функції гарантованого покупця, виданої постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 25.06.2019 № 1217.
За змістом ч. 2  ст. 65 Закону України     "Про ринок електричної енергії"  гарантований покупець зобов`язаний купувати у суб`єктів господарювання, яким встановлено зелений тариф, або у суб`єктів господарювання, які за результатами аукціону набули право на підтримку, всю відпущену електричну енергію, вироблену на об`єктах електроенергетики з альтернативних джерел енергії (а з використанням гідроенергії - вироблену лише мікро-, міні- та малими гідроелектростанціями), за встановленим їм "зеленим" тарифом, аукціонною ціною з урахуванням надбавки до нього/неї протягом всього строку застосування "зеленим" тарифом або строку дії підтримки, якщо такі суб`єкти господарювання входять до складу балансуючої групи гарантованого покупця. При цьому у кожному розрахунковому періоді (місяці) обсяг відпуску електричної енергії, виробленої на об`єкті електроенергетики з альтернативних джерел енергії (а з використанням гідроенергії - лише мікро-, міні- та малими гідроелектростанціями), визначається за вирахуванням обсягу витрат електричної енергії на власні потреби в електричній енергії відповідного об`єкта електроенергетики згідно з показниками приладів обліку на власні потреби.
Згідно з ч. 1  ст. 4 Закону України     "Про ринок електричної енергії"     учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладається, зокрема, договір про купівлю-продаж електричної енергії за "зеленим тарифом" (п. 18).
Відповідно до ч. 3  ст. 65 Закону України     "Про ринок електричної енергії"     купівля-продаж такої електричної енергії за зеленим тарифом з урахуванням надбавки до нього здійснюється на підставі двостороннього договору між виробником або споживачем, якому встановлено зелений тариф, та гарантованим покупцем. Такий договір укладається на підставі типового договору купівлі-продажу електричної енергії за "зеленим" тарифом. Типова форма договору купівлі-продажу електричної енергії за зеленим тарифом затверджується Регулятором. Договір купівлі-продажу електричної енергії за "зеленим" тарифом укладається між гарантованим покупцем та виробником або споживачем, які виробляють електричну енергію з альтернативних джерел енергії (крім доменного та коксівного газів, а з використанням гідроенергії - лише мікро-, міні- та малими гідроелектростанціями) на весь строк дії зеленого тарифу.
Для здійснення купівлі-продажу електричної енергії за зеленим тарифом кандидат у виробники за "зеленим" тарифом укладає з гарантованим покупцем договір купівлі-продажу електричної енергії за зеленим тарифом (п. 2.1 гл. 2 Порядку № 641).
На виконання укладеного між сторонами договору позивач поставив, а відповідач прийняв електроенергію протягом жовтня 2021 року по червень 2024 року на загальну суму 167    936    540,63 грн (з урахуванням коригувань).
Акти купівлі-продажу електроенергії за вказаний розрахунковий період підписані представниками сторін без зауважень.
Договір, відповідно до  ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно із  ст. 525 ЦК України  одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до  ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього  Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Аналогічна правова норма передбачена частиною 1  статті 193 ГГ України.
Розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється, як правило, у формі попередньої оплати. За погодженням сторін можуть застосовуватися планові платежі з наступним перерахунком або оплата, що провадиться за фактично відпущену енергію (частини 6, 7  статті 276 ГК України).
Згідно з п. 10.1 Порядку № 641 (в редакції чинній до 25.01.2024) до 15 числа (включно) розрахункового місяця гарантований покупець здійснює оплату платежу продавцям із забезпеченням їм пропорційної оплати відповідно до оперативних даних щодо обсягу товарної продукції, наданої АКО, підписаної КЕП уповноваженої особи, за перші 10 днів розрахункового місяця, що визначається відповідно до обсягів відпуску електричної енергії генеруючими одиницями продавця, що визначені відповідно до пунктів 8.7 та 8.8 глави 8 цього Порядку, з урахуванням авансових платежів та заборгованості продавця перед гарантованим покупцем за спожиту електричну енергію.
До 25 числа (включно) розрахункового місяця гарантований покупець здійснює оплату платежу продавцям із забезпеченням їм пропорційної оплати відповідно до оперативних даних щодо обсягу товарної продукції, наданої АКО, підписаної КЕП уповноваженої особи, за перші 20 днів розрахункового місяця, що визначається відповідно до обсягів відпуску електричної енергії генеруючими одиницями продавця, що визначені відповідно до пунктів 8.7 та 8.8 глави 8 цього Порядку, з урахуванням авансових платежів та заборгованості продавця перед гарантованим покупцем за спожиту електричну енергію.
Відповідно до п.10.4 Порядку № 641(в редакції чинній до 25.01.2024)     після отримання від продавця акта купівлі-продажу протягом трьох робочих днів з дати оприлюднення рішення регулятора щодо затвердження розміру вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, наданої гарантованим покупцем у розрахунковому місяці, гарантований покупець здійснює остаточний розрахунок з продавцем із забезпеченням йому 100% оплати відпущеної електричної енергії попереднього розрахункового періоду (місяця) з урахуванням авансових платежів.
Виходячи з наведених положень, оплату ДП "Гарантований покупець" зобов`язаний здійснювати у кожному розрахунковому місяці за куплену електричну енергію у виробника за "зеленим" тарифом у три етапи: перший (авансовий) - до 15 числа (включно) розрахункового місяця; другий (авансовий) - до 25 числа (включно) розрахункового місяця; третій (остаточний, у розмірі 100%) - протягом трьох робочих днів після отримання акту та оприлюднення рішення НКРЕКП про затвердження розміру вартості послуги.
Відповідно до п.3.3. договору оплата електричної енергії купленої гарантованим покупцем у продавців за "зеленим" тарифом у розрахунковому місяці, оплата продавцем за "зеленим" тарифом частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії гарантованого покупця, формування актів купівлі-продажу електричної енергії та актів купівлі-продажу відшкодування частки вартості врегулювання небалансу електричної енергії здійснюється згідно з главою 10 Порядку або главою 6 Порядку продажу електричної енергії споживачами.
Отже, строк остаточного розрахунку за електричну енергію відповідного періоду, сторони, в тому числі керуючись і принципом свободи договору, визначили з вказівкою на подію, яка має неминуче настати (затвердження вартості послуги НКРЕКП) з посиланням на пункт 10.4 Порядку № 641.
Такі висновки щодо остаточного розрахунку за електричну енергію з виробником     за "зеленим" тарифом викладені в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.06.2024 у справі № 910/4439/23.
У той же час, з 26.01.2024 Порядок № 641 діє в новій редакції, відповідно до постанови НКРЕКП від 24.01.2024 № 178.
Відповідно до п. 11.4 Порядку № 641 (в редакції чинній з 26.01.2024) гарантований покупець забезпечує проведення розрахунку та здійснення оплати за відпущену продавцем за «зеленим» тарифом у попередньому розрахунковому періоді (місяці) електричну енергію протягом п`яти робочих днів з дня оприлюднення рішення Регулятора  щодо затвердження розміру вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, наданої гарантованим покупцем у розрахунковому місяці.
При визначенні суми коштів для здійснення остаточного місячного платежу за відпущену продавцем за «зеленим» тарифом у попередньому розрахунковому періоді (місяці) електричну енергію гарантованим покупцем, зокрема враховується сума коштів, сплачених такому продавцю за «зеленим» тарифом шляхом здійснення авансових платежів, та сума коштів, отриманих гарантованим покупцем від ОСП відповідно до договору про надання послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел.
Відповідно до частини першої  статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 09.09.2022 № 1117 затверджено розмір вартості послуги із забезпечення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданої ДП "ГАРАНТОВАНИЙ ПОКУПЕЦЬ" у жовтні 2021 року та в лютому - червні 2022 року.
Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 20.09.2022 № 1190 затверджено розмір вартості послуги із забезпечення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданої ДП "ГАРАНТОВАНИЙ ПОКУПЕЦЬ" у липні 2022 року.
Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 14.03.2023 № 473 затверджено розмір вартості послуги із забезпечення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданої ДП "ГАРАНТОВАНИЙ ПОКУПЕЦЬ" у серпні     2022 року.
Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 30.04.2024 № 858 затверджено розмір вартості послуги із забезпечення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданої ДП "ГАРАНТОВАНИЙ ПОКУПЕЦЬ" лютому 2023     року, липні 2023 року, вересні 2023 року.
Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 08.05.2024 № 896 затверджено розмір вартості послуги із забезпечення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданої ДП "ГАРАНТОВАНИЙ ПОКУПЕЦЬ" у грудні 2022 року, березні - травні 2023 року.
Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 15.05.2024 №946 затверджено розмір вартості послуги із забезпечення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданої ДП "ГАРАНТОВАНИЙ ПОКУПЕЦЬ" у вересні - листопаді 2022 року.
Під час розгляду справи має застосовуватися той нормативно-правовий акт, який набув чинності та залишається чинним на момент виникнення та припинення спірних правовідносин.
Так, строк остаточного розрахунку за електричну енергію відповідного періоду, сторони, в тому числі керуючись і принципом свободи договору, визначили з вказівкою на подію, яка має неминуче настати (затвердження вартості послуги НКРЕКП).
Відповідно спірні правовідносини між позивачем та відповідачем щодо остаточного розрахунку виникають не з моменту підписання між сторонами акта купівлі-продажу, електроенергії,     а саме з події, яка має неминуче настати - затвердження вартості послуги НКРЕКП.
До затвердження рішення регулятора щодо розміру вартості послуги у відповідному місяці в гарантованого покупця не виникає зобов`язання з остаточного розрахунку за електроенергію.
З урахуванням викладеного, в даному випадку підлягають застосуванню норми права, що діяли на момент затвердження відповідною постановою     НКРЕКП вартості послуг.
Оскільки постанови НКРЕКП № 858, № 896 та № 946 затверджені після 26.01.2024, то розрахунки за електричну енергію, відпущену, січні-лютому 2023     року, липні 2023 року, вересні 2023 року, грудні 2022 року, березні - червні 2023 року, вересні - листопаді 2022 року, жовтні 2023 року, мали здійснюватися в строки, встановлені п. 11.4 Порядку № 641 (в редакції чинній з 26.01.2024).
Отже, відповідач мав здійснити остаточний розрахунок за поставку електричної енергії у жовтні 2021 року та в лютому - червні 2022 року в строк по 14.09.2022 (включно);     в липні 2022 року - в строк до 23.09.2022 (включно); в серпні 2022 року - в строк до 17.03.2023 (включно); у вересні - листопаді 2022 року - в строк до 22.05.2024 (включно); в грудні 2022 року, березні - червні 2023 року - в строк до 16.05.2024 (включно), в лютому та липні 2023 року - в строк до 07.05.2024 (включно).
Такий порядок визначення кінцевої дати остаточного розрахунку за поставку електричної енергії, як зазначалось раніше, узгоджується із позицією Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 21.06.2024 по     справі № 910/4439/23 (не з дня, наступного за днем оприлюднення постанови Регулятора, а саме з дня оприлюднення постанови регулятора).
Отже, строк виконання зобов`язання відповідача перед позивачем зі 100% оплати за поставлену електричну енергію за спірні періоди з жовтня 2021 року по липень 2023 року станом на час розгляду справи є таким, що настав. 
Поряд із цим, враховуючи, що на день звернення позивача до господарського суду з позовом Регулятором не затверджувались рішення щодо розміру вартості послуг за заявлений період квітень-червень 2024 року, строк оплати за вказані місяці не настав.
З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується й колегія суддів.
Відповідачем здійснено часткові оплати за електроенергію, у зв`язку із чим заборгованість відповідача перед позивачем за придбану відповідачем в період з 01.10.2021 по 30.06.2024 електроенергію становить 28  770  277,77 грн.
Факт часткових оплат за договором сторонами не заперечується. 
В той же час, після відкриття провадження у справі відповідачем було сплачено на користь позивача кошти у розмірі 88    133,49 грн, що було підставою для закриття провадження у справі № 910/12271/24 на підставі п. 2 ч. 1  ст. 231 ГПК України  в частині стягнення основного боргу на вказану суму.
Факт наявності боргу у відповідача перед позивачем на суму 21    022    580,49 грн (з жовтня 2021 року по липень 2023 року) належним чином доведений, документально підтверджений та відповідачем не спростований.  
Отже, оскільки доказів на підтвердження оплати заборгованості за спірний період у повному обсязі до матеріалів справи не надано, на переконання судової колегії вмотивованими є висновки суду першої інстанції про те, що позов у відповідній частині підлягає частковому задоволенню, зокрема про стягнення  21    022    580,49 грн (з жовтня 2021 року по липень 2023 року). Крім того, правильним є й висновок щодо закриття провадження у справі № 910/12271/24 в частині стягнення 88    133,49 грн заборгованості, у зв`язку з відсутністю предмета спору.  
Разом з тим, не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення з відповідача боргу з    вартості послуг за заявлений період з квітня по червень 2024 року в загальній сумі 7    659    563,79 грн, оскільки такі вимоги є передчасними.
Про дане, як вважає колегія суддів, обґрунтовано виснувався й суд попередньої інстанції.  
З огляду на вказане судом апеляційної інстанції критично оцінюються доводи апелянта щодо недоведення позивачем порушення ДП "Гарантований покупець" умов договору в частині оплати поставленої (відпущеної) позивачем електричної енергії за період з жовтня 2021 року по липень 2023 року. 
Крім того, позивач у позові просив стягнути з відповідача 3    127 840,23 грн інфляційних втрат та 1 156 977,69 грн 3% річних.
Відповідно до  ст. 625 ЦК України    боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц, від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17.
Таким чином, законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції та 3% річних за весь час прострочення виконання зобов`язання.
Беручи до уваги те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційних нарахувань та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.
Отже, у розумінні положень наведеної норми позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.
Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу відповідача на те, що 3% річних та інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена        ч. 2    ст. 625 ЦК України, не є штрафними санкціями, 3% річних виступають способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами позивача, а інфляційні нарахування виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.
Перевіривши здійснений позивачем розрахунок втрат від інфляції, нарахованих за період з вересня 2022 року по серпень 2024 року, що склав - 3    127    840,23 грн, апеляційний господарський суд, вважає його арифметично вірним, погоджується з висновком суду першої інстанції, що ця частина позовних вимог підлягає задоволенню, оскільки ґрунтується на відповідних приписах норм матеріального права. 
В свою чергу, при обчисленні позивачем 3% річних за період з 15.09.2022 по 03.10.2024 та заявлених до стягнення в розмірі 1    156    977,69 грн, останнім допущено арифметичну помилку, про що правильно зазначено місцевим господарським судом.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що ця частина позовних вимог підлягає частковому задоволенню згідно арифметично правильного розрахунку 3% річних, здійсненого та визначеного судом першої інстанції, який за період з 15.09.2022 по 03.10.2024 становить 1    156    373, 31 грн.  
Тим самим, судом апеляційної інстанції відхиляються, як невмотивовані, доводи апелянта у вказаній частині.
Щодо тверджень скаржника про наявність підстав для зменшення заявлених позивачем до стягнення 3% річних та втрат від інфляції, колегія суддів зазначає таке. 
Статтею 233 ГК України    передбачено, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому належить взяти до уваги ступінь виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; а також не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Разом з тим, інфляційні втрати та 3% річні не є штрафними санкціями, нараховуються незалежно від вини боржника та входять до складу грошового зобов`язання, відповідно, здійснення їх розрахунку не є однаковим з обчисленням штрафних санкцій (пені та штрафу) та не залежить від їх застосування.
Також колегія суддів враховує, що Верховний Суд неодноразово наголошував, що за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та                           № 646/14523/15-ц).
Визначене частиною 2  статті 625 Цивільного кодексу України  право стягнення інфляційних втрат і 3% річних є мінімальними гарантіями, які надають кредитору можливість захистити згадані вище інтереси; позбавлення кредитора можливості реалізувати це право порушуватиме баланс інтересів і сприятиме виникненню ситуацій, за яких боржник повертатиме кредитору грошові кошти, які, через інфляційні процеси, матимуть іншу цінність, порівняно з моментом, коли такі кошти були отримані (у тому числі у вигляді прострочення оплати відповідних товарів та послуг).
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 зазначила про те, що виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до  статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнового стану боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.
Відповідне зменшення заявлених до стягнення відсотків річних Велика Палата Верховного Суду допустила саме з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, що склалися в справі № 902/417/18, та зокрема з урахуванням критеріїв розумності, справедливості та пропорційності. У справі № 902/417/18 сторони в договорі погодили зміну розміру процентної ставки, передбаченої частиною другою  статті 625 Цивільного кодексу України  і встановили її у розмірі 40 % річних від несплаченої вартості товару протягом 90 календарних днів з дати, коли товар повинен бути оплачений, та 96% річних від несплаченої ціни товару з моменту спливу дев`яноста календарних днів до дня повної оплати. Велика Палата Верховного Суду у справі № 902/417/18 дійшла висновку про те, що фактично визначені договором 96% річних, є саме способом отримання кредитором доходу, а тому, з метою запобігання такому безпідставному збагаченню, розмір належної до стягнення з відповідача у зазначеній справі суми відсотків річних було обмежено.
Із цього вбачається, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки, штрафу, процентів річних є правом суду. Господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе їх зменшення. Велика Палата Верховного Суду також вказала про те, що відсотки річних, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника та не можуть розглядатися як спосіб отримання кредитором доходів.
Велика Палата Верховного Суду у справі № 902/417/18, зменшуючи розмір неустойки, штрафу, процентів річних, не позбавила кредитора можливості захистити власні інтереси шляхом стягнення процентів річних у тому розмірі, який відповідно до обставин справи одночасно виконує компенсаційну функцію для кредитора, але не є надмірним для боржника.
Отже, Велика Палата Верховного Суду в справі № 902/417/18 здійснила зменшення розміру відсотків річних з урахуванням конкретних обставин справи, а саме: з огляду на встановлення в укладеному між сторонами зазначеної справи договорі процентної ставки річних на рівні 40% та 96% і її явної невідповідності принципу справедливості.
Судова колегія звертає увагу, що висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в зазначеній постанові про можливість, за наявності виняткових обставин, зменшити заявлений до стягнення розмір відсотків річних, проте в даній справі, на відміну від справи № 902/417/18, позивач заявив до стягнення з відповідача відсотки річних у розмірі, передбаченому законом, а саме: частиною другою  статті 625 ЦК України  - 3 відсотки.
Отже, відсутні відповідні обставини очевидної неспівмірності заявленої до стягнення суми процентів річних.
Розмір заявлених до стягнення відсотків річних відповідає розміру, встановленому законом (три відсотки). 
Наведені відповідачем доводи - не можуть бути підставою для зменшення розміру 3% річних без встановлення судом виключних (надзвичайних) обставин.
Враховуючи наведені висновки стосовно правових підстав для стягнення з відповідача сум 3% річних та інфляційних втрат за відповідні періоди, зважаючи на прострочення оплати за договором з боку відповідача, колегією суддів заперечення апелянта у цих межах оцінюються критично.
Стосовно аргументів апелянта про наявність у позивача заборгованості перед відповідачем за послуги з відшкодування частки вартості небалансу електричної енергії і, як наслідок, на думку апелянта, вимоги в частині стягнення 1  028  121,03 грн не підлягають задоволенню, то колегією суддів відхиляються у даному контексті доводи відповідача щодо необхідності застосування приписів постанови НКРЕКП від 3 квітня 2024 року № 652 «Про внесення змін до постанови    НКРЕКП від    25 лютого 2022 року № 332 «Про забезпечення стабільного функціонування ринку електричної енергії, у тому числі фінансового стану учасників ринку електричної енергії на період дії в Україні воєнного стану», якою абзац 3 підпункту 13 пункту 1 постанови НКРЕКП від 25 лютого 2022 року № 332 викладено у такій редакції: «Гарантований покупець має право зменшити рівень розрахунків із продавцем за «зеленим» тарифом на суму неоплаченої частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії та вартості відхилення», - з огляду на те, що положення вказаної постанови, по-перше, жодним чином не звільняють підприємство від обов`язку здійснення ним повної оплати придбаної електричної енергії за відповідними договорами, по-друге, відповідні положення постанови НКРЕКП від 3 квітня 2024 року № 652 набрали чинності з дня її прийняття (пункт 2 вказаного нормативно-правового акта).
Згідно зі    статтею 58 Конституції України    закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.
У свою чергу, у межах спірних правовідносин за розрахунковий період з вересня 2022 року по липень 2023 року положення вищевказаної постанови до них не застосовуються.
В частині тверджень відповідача, що зобов`язання Гарантованого покупця перед позивачем за розрахункові місяці вересень 2022 року - грудень 2023 року, на його думку, начебто не виникали, в зв`язку з тим, що НЕК "Укренерго" не сплатило послугу в повному обсязі, - суд апеляційної інстанції зазначає таке.
Відповідно до абзацу 2 п. 11.4 Порядку № 641 (в редакції чинній з 26.01.2024) при визначенні суми коштів для здійснення остаточного місячного платежу за відпущену продавцем за «зеленим» тарифом у попередньому розрахунковому періоді (місяці) електричну енергію гарантованим покупцем, зокрема враховується сума коштів, сплачених такому продавцю за «зеленим» тарифом шляхом здійснення авансових платежів, та сума коштів, отриманих гарантованим покупцем від ОСП відповідно до договору про надання послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел.
Так, вказаний пункт 11.4 Порядку не містить положень про те, що у випадку неотримання коштів гарантованим покупцем від ОСП, строк виконання остаточного розрахунку гарантованого покупця з продавцем за "зеленим" тарифом не настає чи відкладається на строк до моменту надходження коштів.
Відповідно до  ст. 617 ЦК України  особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.
Частиною 1 статті 96 ЦК України  визначено, що юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.
За наведеного, з огляду на зміст абзацу 2 п. 11.4 Порядку № 641, строк виконання зобов`язання відповідача перед позивачем зі 100% оплати за поставлену електричну енергію за періоди, в тому числі, вересень 2022 року - грудень 2023 року є таким, що настав.
На вказане, за висновками колегії суддів, слушно звернув увагу й суд попередньої інстанції. 
Тому, судовою колегією відхиляються відповідні аргументи скаржника, як необґрунтовані.  
Щодо доводів апелянта про здійснення судом І-ої інстанції розгляду справи по суті без участі представника позивача та неподання ним до початку судового засідання клопотання про розгляд справи за його відсутності, то колегія суддів зазначає, що як вбачається з протоколу судового засідання від 28.01.2025, інтереси Товариства представляв адвокат Кравченко Р.М., повноваження якого підтверджуються свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю № 3760 та довіреністю від 11.11.2024, виданої на ім`я останнього ТОВ «КЛІАР ЕНЕРДЖИ».
Повноваження вказаної особи перевірені судом першої інстанції.
Представники сторін в судовому засіданні приймали участь у дослідженні доказів судом та в судових дебатах виступили з відповідними промовами (заключним словом). 
За таких обставин, судова колегія відхиляє відповідні доводи апелянта щодо порушення місцевим господарським судом приписів ГПК України під час здійснення розгляду справи № 910/12271/24 по суті.
Окрім цього, здійснюючи оцінку зазначених аргументів скаржника,                  суд апеляційної інстанції акцентує, що за ч. 2 ст. 277 ГПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення.
Статтею 129 Конституції України  встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з частинами 1-3  статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься й у частині 1  статті 74 ГПК України.
Отже, за загальним правилом, обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Розподіл між сторонами обов`язку доказування визначається предметом спору.
Змагальність сторін є одним із основних принципів господарського судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 86 ГПК).
Частиною 5  статті 236 ГПК України  визначено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. 
З огляду на викладене колегія суддів зазначає, що у даній постанові надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах. 
За висновками судової колегії, доводи апелянта про те, що оскаржуване рішення ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, - не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку.
Відповідно до  статті 276 ГПК України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.  
Враховуючи все вищевикладене, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку. Рішення Господарського суду міста Києва від 28.01.2025 у справі                           № 910/12271/24 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а тому передбачених законом підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення в розумінні приписів  статті 277 ГПК України  не вбачається.
В свою чергу, апелянтом не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції. 
При цьому, викладені у відзиві на апеляційну скаргу твердження позивача знайшли своє підтвердження в частині спростування викладених відповідачем в апеляційній скарзі доводів в цілому.
Згідно ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору, що були понесені стороною в суді апеляційної інстанції покладаються на  апелянта (відповідача у справі).
Керуючись ст.ст. 129, 269, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

                                                  УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Гарантований покупець" на рішення Господарського суду міста Києва від 28.01.2025 у справі                          № 910/12271/24  - залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 28.01.2025 у справі                      № 910/12271/24 - залишити без змін.
3. Судові витрати зі сплати судового збору, понесені стороною у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на Державне підприємство  "Гарантований покупець".  
4. Справу № 910/12271/24 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, що передбачені ст.ст. 287-289 ГПК України.
Повний текст постанови складено 11.06.2025.   

Головуючий суддя                                                            С.О. Алданова 

Судді                                                                                В.А. Корсак

                                                                                О.О. Євсіков