ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ 
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

22 липня 2025 року                                                                                
м. Чернівці
справа № 714/481/23
провадження № 22-ц/822/506/25
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача Одинака О. О. 
суддів: Кулянди М. І., Половінкіної Н. Ю.
секретар Бугай В. М.
позивач ОСОБА_1 
відповідачі:  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_4 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Герцаївська міська рада Чернівецької області як орган опіки та піклування
апеляційна скарга ОСОБА_1 на додаткове рішення Герцаївського районного суду Чернівецької області від 17 березня 2025 року
головуюча в суді першої інстанції суддя Козловська Л. Д.
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст заяви
У лютому 2025 року ОСОБА_4 , яка діє як законний представник ОСОБА_3 , звернулася до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення.
Просила суд ухвалити додаткове рішення, яким стягнути із ОСОБА_1 на свою користь витрати на правничу допомогу, понесені у суді першої інстанції, у сумі 23 500 гривень.
Заява обґрунтована тим, що рішенням Герцаївського районного суду Чернівецької області від 26 лютого 2025 року у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 відмовлено повністю.
У судовому засіданні 26 лютого 2025 року представником ОСОБА_5 до закінчення судових дебатів зроблено заяву про наявність витрат на правничу допомогу у справі, а також повідомлено суду, що докази на підтвердження цих витрат будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.
Вказує на те, що згідно поданих до суду доказів відповідачкою понесено судові витрати у сумі 23 500 гривень, які з урахуванням вирішення спору (відмови у позові) підлягають стягненню ОСОБА_1 .
Короткий зміст додаткового рішення суду першої інстанції
Додатковим рішенням Герцаївського районного суду Чернівецької області від 17 березня 2025 року заяву ОСОБА_4 про ухвалення додаткового рішення задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 23 500 гривень в рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу.
Рішення суду мотивоване тим, що 06 березня 2025 року адвокатом Сімків Є. В. до Герцаївського районного суду Чернівецької області була подана заява про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення з позивачки на користь відповідачки судових витрати на правничу допомогу в сумі 23 500 гривень. 
Понесення відповідачкою витрат у зв`язку з розглядом справи підтверджуються наступними доказами: копією договору про надання правової допомоги від 05 липня 2023 року № 7; копією додатка до договору 05 липня 2023 року копією додаткової угоди до договору № 7 від 31 грудня 2023 року; копіями платіжних інструкцій від 25 липня 2023 року на суму 4 000 гривень, від 04 листопада 2024 року на суму 4 000 гривень, від 07 листопада 2023 року на суму 2 000 гривень, від 16 жовтня 2024 року на суму 4 000 гривень, від 19 грудня 2024 року на суму 2 000 гривень, від 17 лютого 2025 року на суму 2 500 гривень, від 23 лютого 2025 року на суму 2 500 гривень та від 27 лютого 2025 року на суму 2 500 гривень.
Отже, вказані докази у своїй сукупності вказують на те, що відповідачка понесла витрати на правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи № 714/481/23 у сумі 23 500 гривень, які підлягають стягненню з позивачки.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить додаткове рішення Герцаївського районного суду Чернівецької області від 17 березня 2025 року скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні заяви ОСОБА_4 про стягнення витрат на правничу допомогу відмовити повністю.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційні скарги
ОСОБА_1 посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив додаткове рішення від 15 квітня 2025 року з порушенням норм процесуального права.
Вказує, що розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення в суді першої інстанції відбувся за її відсутності, при цьому судом не було повідомлено про місце, дату і час судового засідання.
Заява про ухвалення додаткового рішення, до якої додано докази понесення відповідачкою витрат на правничу допомогу, подана з порушенням встановленого частиною восьмою статті 141 ЦПК України п`ятиденного строку, що є підставою для залишення відповідної заяви без розгляду.
Заявлений до відшкодування розмір витрат є неспівмірним із складністю справи, а також є надмірним з огляду на те, що позивачка отримує пенсію за віком, що є її єдиним джерелом доходу.
Узагальнені доводи інших учасників справи
ОСОБА_4 , яка діє як законний представник ОСОБА_3 , у відзиві на апеляційну скаргу вказує на те, що судом першої інстанції повно та всебічно з`ясовані фактичні обставини справи та дана їм належна правова оцінка.
Звертає увагу на безпідставність доводів апеляційної скарги про порушення строку на подання доказів розміру витрат на правничу допомогу, оскільки рішення у справі ухвалено 26 лютого 2025 року, а відповідні докази, які долучені до заяви про ухвалення додаткового рішення, направлені 28 лютого 2025 року, тобто в межах п`ятиденного строку.
Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а додаткове рішення суду першої інстанції – без змін.
Мотивувальна частина
Фактичні обставини, з`ясовані судом апеляційної інстанції
Ухвалою Герцаївського районного суду Чернівецької області від 02 червня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін про дату, час та місце судового засідання.
Ухвалою Герцаївського районного суду Чернівецької області від 07 серпня 2023 року клопотання ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про розгляд справи у порядку загального позовного провадження задоволено.
Призначено підготовче засідання у справі на 20 вересня 2023 року.
Як вбачається з матеріалів справи представник ОСОБА_5 приймала участь у наступних судових засіданнях у справі:
– 20 вересня 2023 року (судове засідання тривало з 12:24 години до 12:34 години з оголошенням перерви до 16:11 години (том 1, а. с. 98);
– 18 жовтня 2023 року (судове засідання тривало з 11:24 години до 11:30 години (том 1, а. с. 105);
– 30 жовтня 2023 року (судове засідання тривало з 10:25 години до 10:36 години з оголошенням перерви до 16:14 години (том 1, а. с. 112)
– 20 лютого 2024 року (судове засідання тривало з 10:52 години до 11:29 години (том 1, а. с. 155);
– 12 лютого 2025 року (судове засідання тривало з 14:37 години до 14:47 години (том 1, а. с. 165);
– 26 лютого 2025 року (судове засідання тривало з 11:21 години до 11:35 години (том 1, а. с. 167);
У судовому засіданні 26 лютого 2025 року проголошено вступну та резолютивну частину рішення. Повне рішення суду складено 03 березня 2025 року.
З наявного в матеріалах справи звукозапису судового засідання (том 1, а. с. 168) встановлено, що представником ОСОБА_5 до закінчення судових дебатів зроблено заяву про наявність судових витрат відповідачки у справі, а також повідомлено суду, що докази понесення витрат на правничу допомогу будуть подані до суду протягом п`яти днів.
28 лютого 2025 року представником ОСОБА_5 засобами поштового зв`язку направлено до суду заяву про ухвалення додаткового рішення, до якої додано докази понесення відповідачкою витрат на правничу допомогу.
Копія заяви про ухвалення додаткового рішення та долучені до неї докази направлялися ОСОБА_1 поштовим відправленням № 6030000036127 на адресу: АДРЕСА_1 , яке не було вручено позивачці під час його доставки 15 березня 2025 у зв`язку з відсутністю адресата за адресою надсилання (том 1, а. c. 178, том 2, а. с. 41).
В матеріалах справи відсутні докази призначення до розгляду заяви представника ОСОБА_5 , а також докази повідомлення учасників справи про розгляд вказаної заяви на 17 березня 2025 року.
Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови
Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Апеляційний суд вважає, що додаткове рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вище вимогам закону, виходячи з наступного.
Щодо підстав скасування додаткового рішення суду першої інстанції
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, зокрема, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (частина третя статті 270 ЦПК України в редакції, яка була чинною на час вирішення судом першої інстанції питання про ухвалення додаткового рішення у справі).
Відповідно до вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21 (провадження № 12-43гс22) зазначено, що:
«7.23. Однаковим в обох кодексах є правило про те, що у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви (частина четверта статті 244 ГПК України, частина четверта статті 270 ЦПК України). Отже, законодавцем уніфіковано правила щодо прийняття додаткового судового рішення, що вимагає єдиних підходів у їх застосуванні.
7.24. Аналіз положень статті 244 ГПК України та статті 270 ЦПК України дозволяє дійти висновку, що додаткове судове рішення є похідним від первісного судового акта, є його невід`ємною складовою, ухвалюється в тому самому складі та порядку, що й первісне судове рішення. Додаткове судове рішення є засобом усунення неповноти судового рішення, внаслідок якої, зокрема, залишилося невирішеним питання про судові витрати, складовою частиною яких є компенсація стороні витрат правничої допомоги. Також додаткове судове рішення може бути процесуальним засобом реалізації прав учасника справи, якщо воно ухвалюється за спеціальною заявою такого учасника, поданою з дотриманням відповідної процедури. Так, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог (частина перша статті 246 ЦПК України). Подібне право має сторона в господарському судочинства згідно з частиною першою статті 221 ГПК України.
7.25. Неповнота судового рішення може полягати в невирішеності деяких питань, що стояли перед судом. Однак, через незмінність судового рішення суд, який його ухвалив, не вправі при прийнятті додаткового рішення скасовувати чи змінити первісне рішення, проте він має право виправити деякі його недоліки, зокрема пов`язані з необхідністю розподілу судових витрат.
7.26. Частина перша статті 244 ГПК України (частина перша статті 270 ЦПК України) містить диспозитивну норму щодо права суду з власної ініціативи, або за заявою учасників справи ухвалити додаткове рішення. Винятком є розподіл судових витрат, який має ініціювати сторона з дотриманням правил статей 123-130, 221 ГПК України (статей 133 - 142, 246 ЦПК України).
7.27. ЦПК України та ГПК України однаково визначають обов`язок суду для вирішення питання про судові витрати призначити судове засідання, яке проводиться не пізніше 15 днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог та ухвалення за наслідком такого судового засідання додаткового рішення в порядку, передбаченому частинами другою, третьою статті 221 ГПК України. У випадку розгляду такої заяви судом цивільної юрисдикції, засідання має бути проведено не пізніше 20 днів, якщо справа не слухається в письмовому провадженні (частини друга, третя статті 246 ЦПК України). Отже, для обох юрисдикцій законодавець визначив обов`язок суду призначити заяву сторони про розподіл судових витрат в судове засідання, якщо справа розглядалася з призначенням її до розгляду по суті в судових засіданнях (не в письмовому провадженні), за наслідком проведення якого має бути прийнято відповідне процесуальне рішення (додаткова постанова, додаткова ухвала)».
7.28. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (частина третя статті 244 ГПК України, частина третя статті 270 ЦПК України). Дослідивши чи однаково процесуальні кодекси (цивільний та господарський) визначають поняття «порядку ухвалення судового рішення», Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що обидва кодекси під цим поняттям розуміють: ухвалення рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду; прийняття рішень та постанов, складення та їх підписання в нарадчій кімнаті тим складом суду, який розглянув справу; можливість вирішення питання розподілу судових витрат у додатковому рішенні після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті; оформлення окремим документом ухвал, які постановляються в нарадчій кімнаті, а інших ухвал, що постановляються без виходу до нарадчої кімнати, із занесенням до протоколу судового засідання; особливості оформлення судових рішень (ухвал) що містять вступну та резолютивну частину, а також складення повного рішення (постанови, ухвали) у певні строки; можливість внесення виправлень в рішеннях чи ухвалах із застереженням перед підписом судді; викладення усіх судових рішень письмово у паперовій та електронній формі та вимоги їх викладення у Єдиній судово-інформаційно-телекомунікаційній системі ( стаття 259 ЦПК України, стаття 233 ГПК України). Отже, процесуальні кодекси поняття «порядок ухвалення судового рішення» визначають однаково та не включають до нього «процедуру розгляду справи по суті в загальному чи письмовому провадженні», яка виділена в окремі глави процесуальних кодексів (глава 6 ЦПК України, глава 6 ГПК України).
7.29. Велика Палата Верховного Суду висновує, що термін «ухвалення» додаткового судового рішення, а не термін «розгляд» законодавцем застосовано з метою, щоб підкреслити необхідність буквального тлумачення такого поняття відповідно до статті 259 ЦПК України (статті 233 ГПК України). Таке тлумачення є релевантним для з`ясування змісту положення другого речення частини третьої статті 270 ЦПК України (частини третьої статті 244 ГПК України), коли йдеться про усунення неповноти судового рішення, тобто відсутності у резолютивній частині рішення висновків щодо результатів розгляду справи. При цьому презюмується, що позовні вимоги та заперечення, докази, подані на їх обґрунтування, судом розглянуті згідно з вимогами статей 209 - 246 ЦПК України (статей 201 - 221 ГПК України), а розгляд справи належним чином відображений в описовій та мотивувальній частинах рішення. У протилежному випадку неповнота судового рішення може бути усунута шляхом його перегляду в апеляційному (касаційному) порядку, а не через ухвалення додаткового рішення.
7.30. Однак, у випадку задоволення заяви сторони про розподіл судових витрат, щодо яких сторона доказів не подавала, поданої на підставі статті 246 ЦПК України (статті 221 ГПК України), слід прийняти до уваги, що судом під час розгляду справи по суті питання про розподіл судових витрат не розглядалось на засадах змагальності та рівності, оскільки докази на підтвердження розміру судових витрат сторонами не були подані до закінчення судових дебатів чи внаслідок залишення позову без розгляду в підготовчому судовому засіданні.
7.31. Отже, у процедурі розгляду такої заяви суду належить забезпечити сторонам у справі можливість бути повідомленими про розгляд заяви та надати свої заперечення щодо розміру витрат, які заявник намагається компенсувати за рахунок протилежної сторони. Ключовими в цьому аспекті є приписи частини другої статті 246 ЦПК України (частини другої статті 221 ГПК України), які в імперативному порядку встановлюють, що для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання.
7.32. Отже, положення частини четвертої статті 270 ЦПК України (частини четвертої 244 ГПК України) про те, що у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання, не виключають обов`язку суду повідомити сторони про призначення судового засідання з розгляду заяви про розподіл судових витрат відповідно до частини другої статті 246 ЦПК України (частини другої статті 221 ГПК України) чи повідомити їх про прийняття заяви до розгляду (якщо провадження у справі є письмовим)».
Обов`язок суду повідомити учасників справи про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє є реалізацією однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства – відкритості судового процесу. Невиконання (неналежне виконання) судом цього обов`язку призводить до порушення не лише права учасника справи бути повідомленим про місце, дату і час судового засідання, але й основних засад (принципів) цивільного судочинства. Розгляд справи в суді першої інстанції за відсутності учасника справи, якого не було повідомлено про місце, дату і час судового засідання, є обов`язковою та безумовною підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення судом апеляційної інстанції, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою. Правильним по суті рішення є в тому випадку, коли воно відповідає вимогам законності й обґрунтованості, оскільки порушення останніх має наслідком зміну або скасування оскарженого судового рішення. Оскаржене судове рішення належить залишати без змін за наявності незначних порушень закону, які вже були усунені при розгляді справи, або ж таких, які можуть бути виправлені судом апеляційної інстанції. Правило про те, що «не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань» стосується випадків, коли такі недоліки не призводять до порушення основних засад (принципів) цивільного судочинства (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року по справі № 522/18010/18 (провадження № 61-13667сво21)).
Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою (пункт 3 частини третьої статті 376 ЦПК України).
У справі, що переглядається:
– додаткове рішення суду першої інстанції ухвалено у відкритому судовому засіданні 17 березня 2025 року, технічна фіксація якого не здійснювалася у зв`язку з неявкою сторін;
– як свідчить аналіз матеріалів справи, в ній відсутні докази повідомлення судом першої інстанції учасників справи про розгляд заяви відповідачки про ухвалення додаткового рішення, незважаючи на те, що розгляд справи по суті в суді першої інстанції відбувався у відкритому судовому засіданні;
– суд першої інстанції не врахував, що положення частини четвертої статті 270 ЦПК України про те, що у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання, не виключають обов`язку суду повідомити сторони про призначення судового засідання з розгляду заяви про розподіл судових витрат відповідно до частини другої статті 246 ЦПК України чи повідомити їх про прийняття заяви до розгляду (якщо провадження у справі є письмовим);
– суд першої інстанції не звернув уваги на те, що правила щодо реалізації учасниками справи їх права на участь в судовому засіданні з розгляду заяви про розподіл судових витрат згідно з частиною четвертою статті 270 ЦПК України є спеціальними та повинні застосовуватися системно з приписами частини другої статті 246 ЦПК України, яка визначає обов`язок суду призначити судове засідання відповідно до процедури розгляду справи, що була визначена судом для розгляду справи в цілому (загального, спрощеного чи письмового провадження).
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про наявність безумовної підстави для скасування додаткового рішення суду першої інстанції від 17 березня 2025 року та ухвалення нового судового рішення судом апеляційної інстанції.
Зазначене узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21 (провадження № 12-43гс22) та Верховного Суду у постанові від 18 жовтня 2024 року у справі № 757/27799/21-ц (провадження № 61-11515св24).
Щодо вирішення заяви ОСОБА_4 про відшкодування витрат на правничу допомогу, понесених у суді першої інстанції
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 ЦПК України).
Таке відшкодування судових витрат повинно здійснюватися відповідно до умов, підстав та у порядку, передбаченому Главою 8 Розділу I ЦПК України.
Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.
Згідно з частиною другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову – на відповідача; 2) у разі відмови в позові – на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини першої, другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Разом з тим, у частині третій статті 141 ЦПК України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Зокрема, відповідно до вказаної норми закону під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку /дії / бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Колегія суддів звертається до правової позиції, зазначеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21, у якій Велика Палата зробила наступні висновки.
Подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.
Саме лише незазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару).
Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.
Тому враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис.
Як встановлено судом апеляційної інстанції, рішення по суті спору ухвалено судом першої інстанції 26 лютого 2025 року, а заява про ухвалення додаткового рішення, до якої додано докази понесення відповідачкою витрат на правничу допомогу, ОСОБА_4 як законним представником Кошуляну С. І. здана 28 лютого 2025 року до відділення поштового зв`язку.
Відповідно до частини шостої статті 124 ЦПК України строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.
З огляду на викладене безпідставними є доводи апеляційної скарги стосовно того, що заява про ухвалення додаткового рішення, до якої додано докази понесення відповідачкою витрат на правничу допомогу, подана з порушенням встановленого частиною восьмою статті 141 ЦПК України п`ятиденного строку.
З поданих до суду документів вбачається, що правнича допомога відповідачці у суді першої інстанції надавалася адвокатом Сімків Є. В. на підставі договору про надання правничої допомоги від 05 липня 2023 року укладеного з її законним представником та ордеру від 05 липня 2023 року серії СЕ № 1065118.
Пунктом 3 вказаного договору сторони узгодили, що за надану правничу допомогу клієнт сплачує адвокату гонорар у фіксованому розмірі 10 000 гривень.
Додатковою угодою від 31 грудня 2023 року сторони узгодили, що у зв`язку із продовженням надання послуг адвокатом сума гонорару за представництво інтересів відповідача у судових засіданнях у 2024 році становитиме 2 000 гривень за одне судове засідання та 2 500 гривень – у 2025 році.
Також як встановлено судом апеляційної інстанції понесення відповідачкою витрат у зв`язку з розглядом справи на загальну суму 23 500 гривень підтверджуються наступними доказами: копією договору про надання правової допомоги від 05 липня 2023 року № 7; копією додатка до договору 05 липня 2023 року копією додаткової угоди до договору № 7 від 31 грудня 2023 року; копіями платіжних інструкцій від 25 липня 2023 року на суму 4 000 гривень, від 04 листопада 2024 року на суму 4 000 гривень, від 07 листопада 2023 року на суму 2 000 гривень, від 16 жовтня 2024 року на суму 4 000 гривень, від 19 грудня 2024 року на суму 2 000 гривень, від 17 лютого 2025 року на суму 2 500 гривень, від 23 лютого 2025 року на суму 2 500 гривень та від 27 лютого 2025 року на суму 2 500 гривень.
Як зазначалось вище, у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 відмовлено повністю.
Визначаючись із розміром судових витрат, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь відповідачки, колегія суддів враховує, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Отже, процесуальним законодавством передбачено механізм зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката шляхом подання відповідного клопотання.
У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 в справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зазначено, що із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.
Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини 3 статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.
При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина 1 статті 182 ЦПК України).
Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
Це підтверджується і такими нормами ЦПК України.
Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин 5 та 6 статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності».
У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказано, що з аналізу частини 3 статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Однак, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин 5 та 6 статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.
Зазначене узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 22 листопада 2023 року в справі № 712/4126/22.
З урахуванням вищевикладеного, у розумінні положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі недотримання, на її думку, вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.
Встановлено, що ОСОБА_1 до суду першої інстанції з окремим клопотанням про зменшення витрат на правову допомогу не зверталася, однак фактично виклало його у апеляційній скарзі, мотивуючи його тим, що про розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення не була повідомлена, а розмір гонорару адвоката, визначений стороною, є завищеним з огляду на складність справи та з огляду на те, що позивачка отримує пенсію за віком, що є її єдиним джерелом доходу.
У постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 211/3113/16-ц (провадження № 61-299св17) та від 06 листопада 2020 року у справі № 760/11145/18 (провадження № 61-6486св19) зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Як вбачається з матеріалів справи зміст правничої допомоги, яка надавалася ОСОБА_3 , в особі її законного представника ОСОБА_4 , адвокатом Сімків Є. В. полягав у наступному:
– надання консультації адвокатом;
– підготовка та подання до суду заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження (том 1, а. с. 36-38);
– підготовка та подання до суду відзиву (том 1, а. с. 42-45) з доданими до нього доказами (том 1, а. с. 46-67).
Окрім цього, представник Сімків Є. В. приймала участь у наступних судових засіданнях у справі: 20 вересня 2023 року (судове засідання тривало з 12:24 години до 12:34 години з оголошенням перерви до 16:11 години (том 1, а. с. 98); 18 жовтня 2023 року (судове засідання тривало з 11:24 години до 11:30 години (том 1, а. с. 105); 30 жовтня 2023 року (судове засідання тривало з 10:25 години до 10:36 години з оголошенням перерви до 16:14 години (том 1, а. с. 112); 20 лютого 2024 року (судове засідання тривало з 10:52 години до 11:29 години (том 1, а. с. 155); 12 лютого 2025 року (судове засідання тривало з 14:37 години до 14:47 години (том 1, а. с. 165); 26 лютого 2025 року (судове засідання тривало з 11:21 години до 11:35 години (том 1, а. с. 167).
Тобто, адвокатом Сімків Є. В. здійснювалося представництво інтересів відповідачки у шести судових засіданнях, тривалість яких не перевищувала 15 хвилин, за виключенням судового засідання 20 лютого 2024 року, яке тривало близько 40 хвилин.
Також судом апеляційної інстанції встановлено, що адвокатом Сімків Є. В. подавались до суду клопотання про залучення третьої особи (том 1, а. с. 76-77) та письмові пояснення у справі (том 1, а. с. 77-81), проте у порядку представництва іншої сторони у справі Кошуляну М. Д., що підтверджується відповідним ордером (а. с. 82), а тому вказана правнича допомога судом не враховується.
З огляду на вищенаведене, колегія суддів надавши оцінку доказам щодо неповідомлення ОСОБА_1 про розгляд судом питання стягнення судових витрат та щодо фактично понесених ОСОБА_4 витрат на професійну правничу допомогу, врахувавши співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також з урахуванням поданого позивачкою клопотання (в апеляційній скарзі) про зменшення витрат на правничу допомогу, приходить до висновку про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, яка підлягає стягненню на користь ОСОБА_4 з 23 500 гривень до 12 000 гривень.
При цьому колегія суддів стягуючи витрати на правничу допомогу не на користь ОСОБА_3 як сторони, на користь якої ухвалено рішення у справі, а на користь її законного представника ОСОБА_4 , керується висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 02 лютого 2022 року у справі 464/3076/16-ц (провадження № 61-4783св21).
Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Враховуючи наведене вище, додаткове рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм процесуального права, а тому його слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 12 000 гривень в рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу, понесених у суді першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 270, 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, Чернівецький апеляційний суд
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Додаткове рішення Герцаївського районного суду Чернівецької області від 17 березня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення.
Заяву  ОСОБА_3 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_4 , про стягнення з ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 12 000 (дванадцять тисяч) гривень в рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу, понесених у суді першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення.
На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 22 липня 2025 року.

Суддя-доповідач                                                Олександр ОДИНАК

Судді:                                                        Мирослава КУЛЯНДА

Наталія ПОЛОВІНКІНА