ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2025 року	Львів	Справа № 380/21638/24 пров. № А/857/4789/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:                                        Судової-Хомюк Н.М.,
суддів:                                                              Глушка І.В., Онишкевича Т.В., 

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2024 року у справі № 380/21638/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії, 
суддя (судді) в суді першої інстанції – Сподарик Н.І.,
час ухвалення рішення – не зазначено, 
місце ухвалення рішення – м. Львів,
дата складання повного тексту рішення – не зазначено,

                                                     В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернувся з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі – ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідач), в якому просив суд:
- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними, що полягає у не виключенні позивача з військового обліку на підставі п. 3 ч. 6 ст. 37 Закону України від 25.03.1992 № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-ХІІ);
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 виключити позивача з військового обліку на підставі п. 3 ч. 6 ст. 37 Закону № 2232-ХІІ.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що згідно з висновком свідоцтва про хворобу №732а від 16.04.2014, він був визнаний не придатним до військової служби з виключенням з військового обліку. 23.04.2014 наказом №123 о/с начальника Головного управління Державної служби з надзвичайних ситуацій України у Львівській області звільнений зі служби у відставку за п. 173, п. 176, п/п 3 (за станом здоров`я). Відтак, у відповідності до п. 3 ч. 6 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» підлягає виключенню з військового обліку згідно висновку Свідоцтва про хворобу №732а від 16.04.2014. Однак 10.07.2024 позивач був доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_1 , де його було взято на військовий облік та проігноровано свідоцтво про хворобу №732а від 16.04.2014. Цього ж дня, позивача змусили пройти військово-лікарську комісію до висновку якої, він був визнаних придатним до служби у в/ч забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, НЦ, закладах (установах), медпідрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, ОЗ, охорони. В подальшому позивач звернувся із заявою, в якій просив оформити військово-обліковий документ з проставленням відмітки про виключення з військового обліку, однак така заява не була розглянута відповідачем. Позивач вважає, що оскільки він був визнаний не придатним до військової служби з виключенням з військового обліку, що підтверджується свідоцтвом про хворобу №732а від 16.04.2014, відповідач зобов`язаний виключити його з військового обліку на підставі п. 3 ч. 6 ст. 37 Закону № 2232-ХІІ.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2024 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.
Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржив позивач, який покликаючись на те, що вказане рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що прийняте з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, якою позовні вимоги задовольнити.
В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що оскільки він був визнаний не придатним до військової служби з виключенням з військового обліку, що підтверджується свідоцтвом про хворобу №732а від 16.04.2014, відповідач зобов`язаний виключити його з військового обліку на підставі п. 3 ч. 6 ст. 37 Закону № 2232-ХІІ.
Відповідач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу. Відповідно до частини четвертої статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) відсутність відзиву не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Враховуючи те, що апеляційні скарги подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 311 КАС України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що така не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції правильно встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 є громадянином України, що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого 11.01.2002 Галицьким РВ ЛМУ УМВС України у Львівській області.
Відповідно до свідоцтва про хворобу №732а від 16.04.2014, виданого Центральною лікарсько-експертною комісією ДСНС України позивачу встановлено діагноз: гіпертонічна хвороба серця ІІ ст. гіпертензивне серце. СН ІІ СТ. ІХС. атерослеротичний кардіосклероз. СН ІІ СТ. дисциркуляторна енцефалопатія ІІ ст. переважно в вертеробазилярному басейні на фоні церебрального атеросклерозу. хронічний холецистит, в фазі ремісії. хронічний панкреатит, в фазі ремісії. розповсюджений остеохондроз хребта з больовим синдромом. вестибулопатія, полістеартроз. гонартроз ІІ СТ. з вираженим больовим синдромом. СКХ. хронічний пієлонефрит, в фазі нестійкої ремісії. гіпертонічна ангіопатія сітківки.
Захворювання, так, пов`язані з проходженням військової служби.
На підставі статей 39б, 41б, 54б, 64б, 23б, 61б, 67г гр. ІІІ Розкладу хвороб та Таблиці додаткових вимог графи (додаток №1 до положення, введеного в дію наказом Міністра оборони України №402-2008р.) – непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку.
Відповідно до витягу з наказу ГУ ДСНС України у Львівській області (по особовому складу) №123 о/с від 22.04.2014 «Про звільнення осіб начальницького складу» у відповідності до Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, яке затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2013 №593 майора служби цивільного захисту ОСОБА_1 , начальника 1 державної пожежно-рятувальної частини ГУ ДСНС України у Львівській області, з 22.04.2014 звільнено зі служби у відставку за п. 173, п. 176 п/п 3 (за станом здоров`я), виключено з кадрів ДСНС України.
Доказів щодо постановки на військовий облік військовослужбовців після звільнення, позивачем не надано.
Відповідно до довідки №148/3998 від 10.07.2024, виданої ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_2 , солдата запасу ОСОБА_1 , на підставі ст. 39 б, 40 б графи ІІ Розкладу хвороб, графи 1,8 ТДВ – визнано придатним до служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони.
Згідно відмітки про ознайомлення з постановою ВЛК, позивач з такою ознайомлений, що підтверджується особистим підписом.
28.08.2024 позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій зазначив, що є особою, яка на підставі п. 3 ч. 6 ст. 37 Закону № 2232-ХІІ підлягає виключенню з військового обліку, як визнаний не придатним до військової служби з виключенням з військового обліку згідно висновку Свідоцтва про хворобу №732 від 16.04.2014. Просив оформити у порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 №1487, військово-обліковий документ з проставленням відмітки про виключення з військового обліку на підставі п. 3 ч. 6 ст. 37 Закону № 2232-ХІІ.
28.09.2024 відповідачем надано відповідь у які зазначено, що викладені у даному зверненні питання потребують додаткового вивчення.
Листом від 31.10.2024 за №14067, відповідач повідомив позивача, що він перебуває в Центрі на військовому обліку військовозобов`язаних і за рішенням медичного огляду при позаштатній військово-лікарській комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 визнаний придатним до військової служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони за ст. 39б гр. ІІ Розкладу хвороб (наказ Міністерства оборони України №402 від 14.08.2008) на підставі довідки від 10.07.2024. Додатково повідомлено, що відповідно до вимог пункту 3.8 глави 3 розділу ІІ Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом МОУ №402 від 14.08.2008, постанова ВЛК районних, міських ТЦК та СП про ступінь придатності військовозобов`язаного до військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період дійсна протягом одного року з дня закінчення медичного огляду. Якщо в стані здоров`я військовозобов`язаного, за його зверненням або висновками лікарів закладу охорони здоров`я виникли зміни, то за направленням керівника ТЦК та СП проводиться повторний медичний огляд з метою визначення ступеня придатності до військової служби.
Вважаючи протиправною бездіяльність що полягає у не виключенні позивача з військового обліку на підставі п. 3 ч. 6 ст. 37 Закону № 2232-ХІІ, позивач звернувся з вказаним позовом до суду.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач обрав неналежний спосіб захисту порушеного права, оскільки, у даному випадку, спірними є висновки ВЛК щодо визнання позивача придатним до військової служби.
Даючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.
Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України від 12.05.2015 № 389-VIII «Про правовий режим воєнного стану», указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Указом Президента України від 14.03.2022 №133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.
Указом Президента України від 18.04.2022 №259/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.
Указом Президента України від 17.05.2022 №341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.
Указом Президента України від 12.08.2022 №573/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.
При цьому, Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію» оголошено загальну мобілізацію, яка проводиться на всій території України протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом.
Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів встановлює Закон України від 21.10.1993 № 3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі – Закон № 3543-XII).
У статті 1 Закону № 3543-XII містяться визначення понять «мобілізація» та «особливий період», відповідно до яких:
мобілізація - це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу; Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Загальна мобілізація, згідно з частиною другою статті 4 Закону № 3543-XII, проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.
Частиною п`ятою статті 4 Закону № 3543-XII регламентовано, що вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення.
Відповідно до статті 2 Закону № 3543-XII правовою основою мобілізаційної підготовки та мобілізації є Конституція України, Закон України «Про оборону України», цей та інші закони України, а також видані відповідно до них нормативно-правові акти. 
Крім того, правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює та визначає Закон України від 25.03.1992 № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі також - Закон № 2232-ХІІ).
Згідно із статтею 1 Закону № 2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Відповідно до частини п`ятої статті 1 Закону № 2232-ХІІ від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.
Частина дев`ята статті 1 Закону № 2232-ХІІ визначає такі категорії громадяни України щодо військового обов`язку:
допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць;
призовники - особи, приписані до призовних дільниць;
військовослужбовці - особи, які проходять військову службу;
військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави;
резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.
Проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом (частина друга статті 2 Закону № 2232-ХІІ).
Пунктом 4 частини першої статті 24 Закону № 2232-ХІІ початком проходження військової служби вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.
Відповідно до частини першої статті 39 Закону № 2232-ХІІ призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом № 3543-XII.
На військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації.
Призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації здійснюється для доукомплектування військових посад, передбачених штатами воєнного часу, у терміни, визначені мобілізаційними планами Збройних Сил України та інших військових формувань. 
Статтею 22 Закону № 3543-XII встановлені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації. Громадяни зобов`язані, зокрема, з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.
Відповідно до частини третьої вищезазначеної статті під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).
Призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин.
Доводи позивача щодо протиправності взяття його на військовий облік ґрунтуються на тому, що він не підлягає призову на військову службу під час мобілізації у зв`язку із визнанням його у 2006 році непридатним до проходження військової служби за станом здоров`я.
З огляду на вказану обставину, позивач вважає протиправними дії відповідача щодо призову його на військову службу та взяття на військовий облік.
Статтею 23 Закону № 3543-ХІІ передбачені підстави для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.
Згідно з ч. 1 ст. 23 Закону № 3543-ХІІ не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані:
заброньовані на період мобілізації та на воєнний час за органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, а також за підприємствами, установами і організаціями в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України;
визнані в установленому порядку особами з інвалідністю або відповідно до висновку військово-лікарської комісії тимчасово непридатними до військової служби за станом здоров`я на термін до шести місяців (з наступним проходженням військово-лікарської комісії);
жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років;
жінки та чоловіки, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років;
жінки та чоловіки, опікуни, піклувальники, прийомні батьки, батьки-вихователі, які виховують дитину з інвалідністю віком до 18 років;
жінки та чоловіки, опікуни, піклувальники, прийомні батьки, батьки-вихователі, які виховують дитину, хвору на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дитину, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією закладу охорони здоров`я в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, але якій не встановлено інвалідність;
жінки та чоловіки, на утриманні яких перебуває повнолітня дитина, яка є особою з інвалідністю I чи II групи;
усиновителі, опікуни, піклувальники, прийомні батьки, батьки-вихователі, на утриманні яких перебувають діти-сироти або діти, позбавлені батьківського піклування, віком до 18 років;
зайняті постійним доглядом за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), які за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребують постійного догляду;
які мають дружину (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи;
опікуни особи з інвалідністю, визнаної судом недієздатною; особи, зайняті постійним доглядом за особою з інвалідністю I групи; особи, зайняті постійним доглядом за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд;
народні депутати України, депутати Верховної Ради Автономної Республіки Крим;
працівники органів військового управління (органів управління), військових частин (підрозділів), підприємств, установ та організацій Міністерства оборони України, Збройних Сил України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Національної поліції України, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро України, Державного бюро розслідувань, Державної виконавчої служби України, Управління державної охорони України;
інші військовозобов`язані або окремі категорії громадян у передбачених законом випадках.
Особи з інвалідністю, а також особи, зазначені в абзацах четвертому - дванадцятому частини першої цієї статті, у зазначений період можуть бути призвані на військову службу за їхньою згодою і тільки за місцем проживання.
Призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають також:
здобувачі професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, асистенти-стажисти, аспіранти та докторанти, які навчаються за денною або дуальною формами здобуття освіти;
наукові і науково-педагогічні працівники закладів вищої та фахової передвищої освіти, наукових установ та організацій, які мають вчене звання та/або науковий ступінь, і педагогічні працівники закладів професійної (професійно-технічної) освіти, закладів загальної середньої освіти, за умови що вони працюють відповідно у закладах вищої чи фахової передвищої освіти, наукових установах та організаціях, закладах професійної (професійно-технічної) чи загальної середньої освіти за основним місцем роботи не менш як на 0,75 ставки;
жінки та чоловіки, чиї близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати, дід, баба або рідний (повнорідний, неповнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісти під час проведення антитерористичної операції з числа:
військовослужбовців або працівників утворених відповідно до законів України військових формувань, що захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, які загинули або пропали безвісти під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення;
працівників підприємств, установ, організацій, які залучалися до забезпечення проведення антитерористичної операції та загинули або пропали безвісти під час забезпечення проведення антитерористичної операції безпосередньо в районах та у період її проведення;
осіб, які загинули або пропали безвісти під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення у складі добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, за умови що в подальшому такі добровольчі формування були включені до складу утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів;
осіб, які загинули або пропали безвісти під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах її проведення у складі добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, але в подальшому такі добровольчі формування не були включені до складу утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів, і виконували завдання антитерористичної операції у взаємодії з утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами.
Особи, зазначені в абзацах четвертому - восьмому частини другої цієї статті, у зазначений період можуть бути призвані на військову службу за їхньою згодою.
Не підлягають призову на військову службу під час часткової мобілізації протягом шести місяців з дня звільнення з військової служби військовозобов`язані з числа громадян, які проходили військову службу за призовом під час мобілізації та були звільнені зі служби у запас (крім військовослужбовців, зарахованих на службу у військовому оперативному резерві першої черги). Такі особи у зазначений період можуть бути призвані на військову службу за їх згодою.
Таким чином, стаття 23 Закону № 3543-ХІІ містить виключний перелік осіб, які не підлягають призову на військову службу, зокрема, особи, визнані в установленому порядку особами з інвалідністю або відповідно до висновку військово-лікарської комісії тимчасово непридатними до військової служби за станом здоров`я на термін до шести місяців (з наступним проходженням військово-лікарської комісії).
У свою чергу, призову на військову службу під час мобілізації підлягають всі військовозобов`язані, за виключенням осіб, перелік яких визначений у ст. 23 Закону № 3543-XII.
За правилами ч. 1, ч. 5 ст. 33 Закону № 2232-XII військовий облік громадян України поділяється на облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Постановою Кабінету Міністрів України від 07.12.2016 № 921 затверджений Порядок організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних (далі - Порядок № 921).
Відповідно до п. 2 Порядку № 921 військовий облік є складовою змісту мобілізаційної підготовки держави та полягає у цілеспрямованій діяльності державних органів, підприємств, установ та організацій щодо фіксації, накопичення та аналізу військово-облікових даних призовників і військовозобов`язаних із відображенням їх у військово-облікових документах, а також здійснення контролю за дотриманням призовниками і військовозобов`язаними, посадовими особами державних органів, підприємств, установ та організацій встановлених правил військового обліку.
Згідно із п. 3 ч. 6 ст. 37 Закону № 2232-XII виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (підлягають громадяни України, які визнані військово-лікарськими комісіями непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку.
Суд встановив, що згідно із свідоцтвом про хворобу №732а від 16.04.2014, виданого Центральною лікарсько-експертною комісією ДСНС України позивач, на підставі статей 39б, 41б, 54б, 64б, 23б, 61б, 67г гр. ІІІ Розкладу хвороб та Таблиці додаткових вимог графи (додаток №1 до положення, введеного в дію наказом Міністра оборони України №402-2008р.) – непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку.
Відповідно до витягу з наказу ГУ ДСНС України у Львівській області (по особовому складу) №123 о/с від 22.04.2014 «Про звільнення осіб начальницького складу» у відповідності до Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, яке затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2013 №593 майора служби цивільного захисту ОСОБА_1 , начальника 1 державної пожежно-рятувальної частини ГУ ДСНС України у Львівській області, з 22.04.2014 звільнено зі служби у відставку за п. 173, п. 176 п/п 3 (за станом здоров`я), виключено з кадрів ДСНС України.
Доказів щодо постановки на військовий облік військовослужбовців після звільнення, позивачем не надано.
Таким чином, позивач у 2014 році визнаний непридатним до несення військової служби та підлягав зняттю з військового обліку.
Однак, суд зауважує, що надані позивачем документи не містять відмітки про виключення позивача із військового обліку, як це передбачено п. 3 ч. 6 ст. 37 Закону № 2232-XII у разі визнання непридатним до військової служби.
Більше того, судом встановлено, що позивач став на військовий облік 15.05.2023. Вказане не заперечується сторонами.
З поданих суду доказів вбачається, що позивач ніколи не виключався з військового обліку. Твердження позивача про його виключення з військового обліку не відповідає фактичним обставинам справи. Позивачем не подано доказів, що після звільнення з органів ДСНС України, він дотримався порядку постановки та зняття з військового обліку.
Як визначено статтею 23 Закону № 3543-ХІІ не підлягають призову на військову службу під час мобілізації, особи, визнані в установленому порядку особами з інвалідністю або відповідно до висновку військово-лікарської комісії тимчасово непридатними до військової служби за станом здоров`я на термін до шести місяців (з наступним проходженням військово-лікарської комісії).
Отже, не підпадають під мобілізацію військовозобов`язані, визнані відповідно до висновку ВЛК тимчасово непридатними до військової служби за станом здоров`я або ж повністю непридатними з виключенням з військового обліку.
Відповідно до довідки №148/3998 від 10.07.2024, виданої ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_2 , солдата запасу ОСОБА_1 , на підставі ст. 39 б, 40 б графи ІІ Розкладу хвороб, графи 1,8 ТДВ – визнано придатним до служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони.
Згідно відмітки про ознайомлення з постановою ВЛК, позивач з такою ознайомлений, що підтверджується особистим підписом.
Таким чином, суд встановив, що на виконання ч. 13 ст. 2 Закону № 2232-XII, якою передбачений обов`язковий медичний огляд громадян України, які, зокрема, призиваються або приймаються на військову службу під час проведення мобілізації, відповідач здійснив медичний огляд позивача 10.07.2024 та ВЛК визнала ОСОБА_1 придатним до військової служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони.
Натомість, згідно із свідоцтвом про хворобу №732а від 16.04.2014, виданого Центральною лікарсько-експертною комісією ДСНС України позивач, на підставі статей 39б, 41б, 54б, 64б, 23б, 61б, 67г гр. ІІІ Розкладу хвороб та Таблиці додаткових вимог графи (додаток №1 до положення, введеного в дію наказом Міністра оборони України №402-2008р.) – непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку.
Звертаючись до суду із цим позовом, позивач стверджує, що відповідач не взяв до уваги факт визнання позивача непридатним до військової служби та не виключив його з військового обліку на підставі п. 3 ч. 6 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Тобто, у даному випадку, позивач фактично не погоджується із результатами медичного огляду, проведеного військово-лікарською комісією 10.07.2024, за результатами якої він визнаний придатним до військової служби.
Суд зауважує, що позивач не надав суду жодних доказів того, що проходячи медичний огляд 10.07.2024 він надав на розгляд ВЛК свідоцтво про хворобу №732а від 16.04.2014 та інші документи, якими підтверджений факт визнання його непридатним до військової служби.
Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази про стан здоров`я позивача, суд вважає, що в межах даного спору не здобуто доказів того, що медичні документи, якими позивач визнаний непридатним до проходження військової служби, були розглянуті відповідачем при вчиненні дій, що оскаржуються.
У свою чергу законодавство, яке регулює порядок взяття громадян на військовий облік не наділяє територіальні центри комплектування та соціальної підтримки повноваженнями ревізувати висновки ВЛК щодо придатності чи непридатності особи до військової служби.
Дії чи рішення ВЛК можуть бути оскаржені особою до ВЛК вищого рівня або до суду.
При цьому, слід зауважити, що за правовими висновками Верховного Суду у постанові від 12.06.2020 у справі № 810/5009/18 до повноважень суду не належить надання оцінки діагнозу на предмет того, чи підпадає він під дію статей розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби з посиланням на п. 3.13 глави 3 розділу II Положення № 402.
Беручи до уваги досліджені судом докази, та враховуючи правове регулювання спірних правовідносин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач обрав неналежний спосіб захисту порушеного права, оскільки, у даному випадку, спірними є висновки ВЛК щодо визнання позивача придатним до військової служби.
Перш ніж відмовити в позові з підстав обрання неналежного способу захисту, суд з`ясовує: з яких саме правовідносин сторін виник спір; чи передбачено обраний позивачем спосіб захисту законом; чи передбачено законом ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах.
Позовні вимоги не підлягають задоволенню, якщо суд, дотримуючись принципу стадійності захисту права, дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачено законом та/або він є неефективним для захисту порушеного права в таких правовідносинах.
Про цей правовий висновок Велика Палата Верховного Суду нагадала в постанові від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19, який відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України суд апеляційної інстанції враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
Як убачається з апеляційної скарги, наведені в ній доводи щодо помилковості висновків суду у цій справі фактично зводяться до необхідності нової правової оцінки обставин у справі та дослідження наявних у матеріалах справи доказів. Водночас зазначеним доводам судом першої інстанції вже була надана належна правова оцінка.
Інших доводів на підтвердження протиправності дій відповідача позивач не навів, що не дає підстав вважати висновки суду першої інстанцій помилковими, а застосування ним норм матеріального та процесуального права - неправильним.
Перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційної скарги, відповідно до вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду, врахувавши статтю 6 КАС України, відповідно до якої суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.
Апеляційний суд переглянув оскаржуване судове рішення і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове.
Відповідно до пункту 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного рішення суд першої інстанцій правильно встановив обставини справи, не допустив неправильного застосуванням норм матеріального права чи порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 241, 242, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 370 КАС України, суд –

                                                  П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 грудня  2024 року у справі № 380/21638/24 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, визначених в статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя	 	Н. М. Судова-Хомюк 	
судді	 	І. В. Глушко 	
 	 	Т. В. Онишкевич