ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

31 липня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 160/30041/24	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача: Шальєвої В.А.,
суддів:                    Чередниченка В.Є., Іванова С.М.,     
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2025 року (суддя Врона О.В.) в справі № 160/30041/24 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та бездіяльності, визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, 
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 про:
визнання протиправною бездіяльності щодо не вжиття заходів по отриманню інформації та відповідних документальних підтверджень його перебування на медичних оглядах (військово-лікарських експертизах) військово-лікарських комісій військової частини НОМЕР_2 та військово-лікарської НВМКЦ «ГВКГ», в умовах стаціонарів закладів охорони здоров`я (лікарняних закладів);
визнання протиправними дій щодо безпідставної нерегулярної (не щомісяця) та не в повному обсязі (розмірі) виплати щомісячних основних видів грошового забезпечення за період з 01 квітня 2024 року по 12 грудня 2024 року шляхом видання відповідних наказів.
визнання протиправною бездіяльності щодо ігнорування його письмових звернень рапортами шляхом відмови у поновленні виплат щомісячних основних видів грошового забезпечення та не видання відповідних наказів про поновлення виплат;
визнання протиправним та скасування наказу №951 від 04 грудня 2024 року в частині позбавлення його премії за листопад 2024 року в частині, що його стосується;
зобов`язання виплатити заборгованість з щомісячних основних видів грошового забезпечення за квітень 2024 року, травень 2024 року, серпень 2024 року, жовтень 2024 року, листопад 2024 року загальною сумою 119 755,17 грн або стягнути на його користь;
зобов`язання надати довідку про суми, нараховані та виплачені військовослужбовцю при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні);
визнання протиправною бездіяльності щодо невиплати одноразових додаткових видів грошового забезпечення (грошової допомоги для оздоровлення за 2024 рік) за відповідним рапортом від 14 травня 2024 року шляхом відмови і не видання відповідного наказу, а також недоплаченої різниці допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік;
зобов`язання виплатити грошову допомогу на оздоровлення за 2024 рік у сумі 22 297,80 грн та недоплачену різницю допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік у сумі 334,19 грн або стягнути на його користь;
визнання протиправною бездіяльності щодо невиплати додаткової винагороди під час дії воєнного стану згідно з довідкою про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України №2483 від 10 грудня 2024 року шляхом не включення його до відповідних наказів командира (начальника), та зобов`язання командира (начальника) військової частини включити його до відповідного наказу про виплату додаткової винагороди під час воєнного стану за періоди з 15 липня 2023 року по 29 серпня 2023 року, з 18 вересня 2023 року по 27 листопада 2023 року;
зобов`язання виплатити йому додаткову винагороду під час воєнного стану за періоди з 15 липня 2023 року по 29 серпня 2023 року, з 18 вересня 2023 року по 27 листопада 2023 року у сумі 381 720,00 грн  або стягнути на його користь;
визнання протиправною бездіяльності щодо ненадання йому довідки про недоотримане речове майно та його вартість, не проведення розрахунку вартості недоотриманого речового майна та невиплати компенсації за недоотримане речове майно за рапортом від 09 грудня 2024 року (вхідний №1663/12727 від 10 грудня 2024 року);
зобов`язання надати довідку про недоотримане майно та його вартість за формою, встановленою додатком до Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року № 178;
зобов`язання виплатити йому компенсацію за недоотримане речове майно на підставі відповідної довідки за формою, встановленою додатком до Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року № 178;
визнання протиправною бездіяльності щодо затримки виплати всіх сум, які належать йому та повинні були виплачені в день звільнення 12 грудня 2024 року;
зобов`язання виплатити йому середній заробіток за весь час затримки виплати всіх належних сум загальною сумою 470 809,52 грн або стягнути її на його користь;
зобов`язання виплатити йому відшкодування моральної шкоди загальною сумою 73 333,52 грн або стягнути її на його користь;
зобов`язання нарахувати штрафні санкції (пеня, неустойка тощо) за прострочення виплат та не виплату щомісячних основних видів грошового забезпечення та зобов`язання виплатити їх.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2025 року позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо безпідставної нерегулярної (не щомісяця) та не в повному обсязі (розмірі) виплати щомісячних основних видів грошового забезпечення за період з 01 квітня 2024 р. по 12 грудня 2024 р. громадянину України ОСОБА_1 шляхом видання відповідних наказів.
Визнано протиправним наказ військової частини НОМЕР_1 №951 від 04.12.2024 р. в частині позбавлення премії за листопад 2024 року громадянина України ОСОБА_1 та скасовано його в частині, що стосується ОСОБА_1 .
Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 заборгованість з щомісячних основних видів грошового забезпечення за квітень 2024 р., травень 2024 р., серпень 2024 р., жовтень 2024 р., листопад 2024 р. загальною сумою 119755 (сто дев`ятнадцять тисяч сімсот п`ятдесят п`ять) грн 17 коп.
Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 надати ОСОБА_1 довідку про суми, нараховані та виплачені військовослужбовцю при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні).
Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати одноразових додаткових видів грошового забезпечення (грошової допомоги для оздоровлення за 2024 рік) громадянину України ОСОБА_1 за відповідним рапортом від 14.05.2024 р. шляхом відмови і не видання відповідного наказу, а також недоплаченої різниці допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік.
Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу на оздоровлення за 2024 рік у сумі 22297 (двадцять дві тисячі двісті дев`яносто сім) гривень 80 коп. та недоплачену різницю допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2024 р. у сумі 334 (триста тридцять чотири) грн. 19 коп.
Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування і невиплати додаткової винагороди під час дії воєнного стану громадянину України ОСОБА_1 згідно довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України №2483 від 10.12.2024 р. шляхом не включення ОСОБА_1 до відповідних наказів командира (начальника), та зобов`язано командира (начальника) військової частини НОМЕР_1 включити ОСОБА_1 до відповідного наказу про виплату додаткової винагороди під час воєнного стану за періоди з 15.07.2023 р. по 29.08.2023 р., з 18.09.2023 р. по 27.11.2023 р..
Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду під час воєнного стану за періоди з 15.07.2023 р. по 29.08.2023 р., з 18.09.2023 р. по 27.11.2023 р.
Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненадання ОСОБА_1 довідки про недоотримане речове майно та його вартість, не проведення розрахунку вартості недоотриманого речового майна та невиплати компенсації за недоотримане речове майно ОСОБА_1 за рапортом від 09.12.2024 р. (вхідний №1663/12727 від 10.12.2024 р.).
Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 надати ОСОБА_1 довідку про недоотримане майно та його вартість за формою встановленою додатком до «Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони» грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 року № 178.
Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 компенсацію за недоотримане речове майно на підставі відповідної довідки за формою встановленою додатком до «Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони» грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 року № 178.
Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 13.12.2024 по день прийняття рішення у даній справі, включно.
Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 13.12.2024 року по 31.03.2025 року включно у сумі 79686 (сімдесят дев`ять тисяч шістсот вісімдесят шість) грн. 63 коп.
В решті позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення, ухваливши нове про відмову у задоволенні позову у повному обсязі. 
Стосовно виплати позивачеві грошового забезпечення за період його перебування на лікуванні апелянт вказав, що оскільки позивач безперервно (без повернення до місця служби) перебував на лікуванні з 08 грудня 2023 року до 11 листопада 2024 року, тобто понад чотири місяці, жодних рішень військово-лікарських комісій та (або) висновків лікарняних закладів про необхідність продовження лікування позивачеві понад чотири місяці до військової частини НОМЕР_1 не надходило, тому відповідно до абзацу 3 пункту 9 розділу I Порядку №260 позивачу правомірно припинено виплату позивачу грошового забезпечення з квітня 2024 року.
Звертає увагу, що при звільненні з військової служби видано позивачу грошовий атестат, а на вимогу ухвали суду першої інстанції надіслано деталізовані довідки про всі без винятку здійснені нарахування та виплати грошового забезпечення за весь період проходження військової служби, тому предмет спору щодо зобов`язання відповідача надати позивачу вже видані довідки про нараховані та виплачені суми грошового забезпечення  відсутній, тому в цій частині позову необхідно відмовити.
В частині задоволення позовних вимог щодо визнання протиправним наказу командира військової частини НОМЕР_1 №951 від 04.12.2024 р. в частині позбавлення премії за листопад 2024 року позивача та скасування такого наказу в частині, що стосується позивача, вказує, що підставою позбавлення позивача премії за листопад 2024 року є факт самовільного залишення ним військової частини, який встановлений наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 13.11.2024 №328 (про оголошення позивача таким, що самовільно залишив військову частину) та наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 15.11.2024 №330 (про повернення позивача до військової частини після її самовільного залишення).
Позивач вказані накази командира військової частини НОМЕР_1 (від 13.11.2024 №328 та від 15.11.2024 №330) не оскаржував, їх ніким не було скасовано, а отже, факт самовільного залишення позивачем військової частини залишається неспростованим, тому позбавлення позивача премії за листопад 2024 року є правомірним.
Що стосуються виплати позивачу одноразових та додаткових видів грошового забезпечення вказує, що відповідачем надано суду безперечні докази виплати позивачу грошової допомоги на оздоровлення за 2024 рік у повному обсязі згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 07 жовтня 2024 року №291, що підтверджується довідкою фінансово – економічної служби військової частини НОМЕР_1  від 17 березня 2025 року про нараховане грошове забезпечення та інші одноразові виплати, в тому числі додаткової винагороди згідно постанови КМУ від 28 лютого 2022 року №168, ОСОБА_1 за період 01 січня 2024 року по 12 грудня 2024 року.
Грошову допомогу на оздоровлення за 2024 рік позивачеві виплачено у жовтні 2024 року у розмірі 22 297 гривень 80 копійок. 
Щодо розміру виплаченої позивачу допомоги на вирішення соціально- побутових питань за 2024 рік вказує, що висновок суду першої інстанції щодо виплати не у повному обсязі матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік не обґрунтований належним чином.
Позивачу виплачено матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік у повному обсязі згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 12 грудня 2024 року №357, що підтверджується довідкою фінансово – економічної служби військової частини НОМЕР_1 від 17 березня 2025 року про нараховане грошове забезпечення та інші одноразові виплати, в тому числі додаткової винагороди згідно постанови КМУ від 28 лютого 2022 року №168, ОСОБА_1 за період 01 січня 2024 року по 12 грудня 2024 року.
Судом першої інстанції не враховано обкладення нарахованої позивачу суми матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань військовим збором.
Відповідачем нараховано позивачеві матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік у розмірі 22 297 гривень 80 копійок, ставка військового збору становить 1,5% (22297,80 – 1,5% (334,47) = 21963,33 - саме таку суму матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань фактично виплачено позивачеві.
Стосовно питання виплати позивачеві додаткової винагороди під час дії воєнного стану вказує, що позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді солдата резерву 54 запасної роти – не бойового підрозділу, який ніколи не залучався до виконання будь-яких бойових та (або) спеціальних завдань.
Періоди, за які суд першої інстанції вважає, що позивач має право на одержання додаткової винагороди: з 15 липня 2023 року до 29 серпня 2023 року та з 19 вересня 2023 року до 27 листопада 2023 року. Проте довідка військової частини НОМЕР_1 , якою обґрунтовано оскаржуване рішення, жодним чином не доводить факт залучення позивача до виконання будь-яких бойових (спеціальних) завдань, а лише підтверджує факт прибуття (вибуття) та перебування у складі військової частини, підрозділи та військовослужбовця якої можуть бути залучені до виконання визначених бойових (спеціальних) завдань.
Доказом цього є витяги із наказів командира військової частини НОМЕР_1 , якими обґрунтовано в якості підстав видачу такої довідки (наказ командира військової частини НОМЕР_1 №203/кп від 15.07.2023, наказ командира військової частини НОМЕР_1 №253/кп від 29.08.2023, наказ командира військової частини НОМЕР_1 №274/кп від 19.09.2023, наказ командира військової частини НОМЕР_1 №349/кп від 27.11.2023).
Враховуючи специфіку підрозділу, у якому позивач проходив військову службу (54 запасна рота) та посади, яку обіймав позивач (солдат резерву), він не повинен був залучатися до виконання будь-яких завдань за умовчанням. 
Згідно з наказами командира військової частини НОМЕР_1 , журналами бойових дій військової частини НОМЕР_1 та військових частин, що підпорядковані військовій частині НОМЕР_1 тощо позивач за весь час проходження військової служби у складі військової частини НОМЕР_1 (з червня 2023 року до 12 грудня 2024 року) не виконував жодного бойового (спеціального) завдання, ніколи не діяв в інтересах Сил оборони України, а в період з 27 листопада 2023 року до 12 грудня 2024 року навіть не виконував обов`язків військової служби, а лише обліковувався як військовослужбовець Збройних Сил України та системно перешкоджав законній діяльності Збройних Сил України у химерний спосіб – шляхом направлення незліченої кількості звернень до органів військового управління всіх рівнів.
Тому відсутні правові підстави для виплати позивачу додаткової винагороди під час дії воєнного стану.
Щодо виплати позивачу вартості недоотриманого речового майна зазначає, що в особливий період при звільненні військовослужбовців з військової служби за призовом під час мобілізації не передбачено видачу не отриманого речового майна особистого користування, та, і як наслідок, відповідна грошова компенсація не виплачується, тому  у позивача відсутнє право на отримання довідки про перелік та вартість речового майна, яке підлягало до видачі та не отримане ним на час звільнення з військової служби у відставку, а також відсутнє право на нарахування та виплату грошової компенсацію вартості за неотримане речове майно на час звільнення з військової служби у відставку.
Щодо виплати середнього заробітку за час затримки у розрахунку при звільненні вказує, що відповідачем здійснено повний законний розрахунок при звільненні, що підтверджується довідками фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 та довідкою обслуговуючого банку позивача.
Щодо проведення розрахунку із позивачем не у день його виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , а з кількаденною затримкою, звертає увагу, що відповідач є розпорядником бюджетних коштів 3 рівня, не має будь-яких власних грошових коштів, а фінансується головним розпорядником бюджетних коштів ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) відповідно до цільових заявок за окремими КЕКВ.
Оскільки остаточний розрахунок належних військовослужбовцеві до виплати при звільненні сум грошових коштів може бути проведений лише у день видання командиром військової частини відповідного наказу про виключення зі списків особового складу військової частини, то виплата таких коштів в день звільнення є неможливою за жодних умов.
У день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військова частина направляє головному розпорядку бюджетних коштів заявку на надання нарахованих сум коштів та перераховує (виплачує) їх військовослужбовцеві у день надходження таких коштів.
Крім того, позивачу було відомо про те, що остаточний розрахунок із ним буде проведений тільки після виключення його зі списків військової частини і він особисто із цим погодився, що зазначено у рапорті про звільнення з військової служби від 09 грудня 2024 року (вх. №824/р від 10.12.2024), у якому він надав згоду на виплату всіх видів грошового забезпечення після звільнення». 
Апелянтом здійснено виплату позивачеві всіх належних сум при звільненні з військової служби відповідно до проведеного розрахунку 17 грудня 2024 року, а матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань виплачено та зараховано на банківський рахунок позивача 24 грудня 2024 року.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.
Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга має бути задоволена частково з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 відповідно до військового квитка серії НОМЕР_3 від 14.06.2012 призваний за мобілізацією на особливий період з 25.02.2022.
Відповідно до копії витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_4 (по стройовій частині) №205 від 13.07.2023 р.  позивач  з 14 липня 2023 року проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді солдата резерву 54 запасної роти.
28.11.2023 старшому солдату ОСОБА_1 військовою частиною НОМЕР_1 видано відпускний квиток №3345/кп  у щорічну відпустку терміном на 10 діб та додатково дві доби на дорогу  до місця проведення відпустки та в зворотньому напрямку.
В період з 08.12.2023 по 01.01.2024 позивач знаходився на стаціонарному лікуванні в КП “Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. І.І. Мечнікова” Дніпропетровської обласної ради. Діагноз: хронічна вертеброгенна радикулопатія L5- S1 ліворуч, з люмбоішалгією ліворуч, тораколгія, цервікалгія, на тлі ОХЗ, СА, СП. Компресія нервових корінців та сплетінь при ураженні міжхребцевих дисків.
З 02.01.2024 по 24.01.2024 позивач знаходився на стаціонарному лікуванні в КП “Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. І.І. Мечнікова” Дніпропетровської обласної ради. Діагноз: хронічна вертеброгенна радикулопатія L5- S1 ліворуч, з люмбоішалгією ліворуч, тораколгія, цервікалгія, на тлі ОХЗ, СА, СП. Компресія нервових корінців та сплетінь при ураженні міжхребцевих дисків.
З 01.03.2024 по 18.03.2024 позивач знаходився на стаціонарному лікуванні в КП “Дніпропетровський обласний госпіталь ветеранів війни” ДОР м. Дніпро. Діагноз: хронічна вертеброгенна радикулопатія L5- S1 ліворуч, з люмбоішалгією ліворуч, тораколгія, цервікалгія, на тлі ОХЗ, СА, СП. Компресія нервових корінців та сплетінь при ураженні міжхребцевих дисків.
З 20.03.2024 по 31.07.2024 позивач проходив стаціонарне лікування у неврологічному відділенні Військової частини НОМЕР_2 з діагнзом:  хронічна вертеброгенна радикулопатія L5- S1 ліворуч, з люмбоішалгією ліворуч, тораколгія, цервікалгія, на тлі ОХЗ, СА, СП. Компресія нервових корінців та сплетінь при ураженні міжхребцевих дисків.
30.07.2024 позивач був направлений на Військово-лікарську комісію Військової частини НОМЕР_2 у АДРЕСА_1 . Згідно довідки Військово-лікарської комісії від 30.07.2021 №1830 проведено медичний огляд. Встановлено на підставі статті-графи ІІ Розкладу хвороб потребує стаціонарного обстеження з подальшим переоглядом у Національному військово-медичному клінічному центрі “ГВКГ”.
01.08.2024 Медичним пунктом Військової частини НОМЕР_5 видано старшому солдату ОСОБА_1 направлення  на консультацію до лікаря-невролога до Військової частини НОМЕР_2 .
З 02.08.2024 по 05.08.2024 позивач знаходився на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні Військової частини НОМЕР_2 за направленням Військової частини НОМЕР_5 №10570/мс від 01.08.2024.
З 13.08.2024 по 11.11.2024 позивач перебував на стаціонарному лікуванні у Національному військово-медичному центрі “ГВКГ” м.Київ.
29.11.2024 позивач був направлений на консультацію до КП “Лікарня Св. Пантелеймона” Ківерцівської МР. Діагноз: нагносні куприкові ходи. Парапроктит?
Вказані факти підтверджені відповідними медичними довідками та медичною характеристикою начальника медичної служби Військової частини НОМЕР_1 на старшого солдата ОСОБА_1 .
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 15.11.2024 №924 (з адміністративно-господарської діяльності) “Про призначення службового розслідування щодо самовільного залишення Військової частини старшим солдатом ОСОБА_1 ” проведено службове розслідування з метою уточнення причин і умов, що призвели до самовільного залишення Військової частини солдатом резерву 54 запасної роти Військової частини НОМЕР_1 старшим солдатом ОСОБА_1 
15.11.2024 командиром Військової частини НОМЕР_1 затверджено акт службового розслідування, яким старшого солдата ОСОБА_1 визнано таким, що був відсутній на військовій службі без поважних причин з 13.11.2024 до 15.11.2024 (2 доби).
Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 04.12.2024 №951 “Про преміювання військовослужбовців Військової частини НОМЕР_1 та 54 запасної роти за їх особистий внесок у загальні результати служби у листопаді 2024 року, виплати надбавки за особливості проходження військової служби за листопад 2024 року”,  наказано за самовільне залишення військової частини не встановлювати премію солдату резерву, старшому солдату ОСОБА_1 .
Вказаний наказ оскаржується позивачем в частині позбавлення його премії.
Позивач зазначає, що з квітня 2024 року військова частина НОМЕР_1 перестала постійно виплачувати йому грошове забезпечення. Виплати грошового забезпечення здійснювались в подальшому не регулярно і у не в повному обсязі.
Відповідно до копії витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №357 від 12.12.2024 старшого солдата ОСОБА_1 , солдата резерву 2 взводу 54 запасної роти Військової частини НОМЕР_1 , звільненого наказом  командира Військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 10 грудня 2024 року №138-РС у відставку за підпунктом “б” за станом здоров`я – на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії  про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку, пункту два частини четвертої статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”, наказано вважати таким, що 12 грудня 2024 року  справи  та посаду здав. 
При звільненні позивача відповідачем не здійснено виплату всіх належних сум грошового забезпечення.
Судом першої інстанції з акту службового розслідування встановлено, що листом від 12.11.2024 №1663/6267 командир військової частини НОМЕР_1 повідомив старшого солдата ОСОБА_1 ? про необхідність прибути до військової частини (місця служби) до 18 год. 00 хв. 13.11.2024. Позивач дізнався про наказ ввечері 12.11.2024 і 13.11.2024 придбав посадочний документ на найближчий потяг до АДРЕСА_2 на 14.11.2024 о 17:10.
Посадочним документом 000B4783-9FF1-C729-0001 підтверджується, що? ?відправлення?  з м. Дніпро 14.11.2024 17:10, прибуття до м. Луцьк 15.11.2024 9:30.
Оскільки фактичний час прибуття становить менше 1-ї? доби, що відповідає вимогам абз. 1 п. 1 додатку 2 до Статуту гарнізонної та?вартової служб Збройних сил України, затвердженого Законом України №550- XIV від 24 березня 1999 року, суд прешої інстанції вважав, що наведене підтверджують протиправність?наказу відповідача №951 від 04.12.2024 в частині? позбавлення позивача премії за листопад 2024.
Позивач неодноразово звертався з рапортами з доповідями про перебіг медичних? ?обстежень ВЛК в/ч НОМЕР_2 та ВЛК НВМКЦ “ГВКГ”, та надавав копії відповідних документів на підтвердження дійсного перебування в умовах стаціонарів? ? військових госпіталів. Отже, відповідач був обізнаний про перебування позивача на стаціонарних обстеженнях ВЛК в/ч НОМЕР_2 та ВЛК НВМКЦ “ГВКГ”.
Суд першої інстанції вважав необґрунтованими твердження позивача про бездіяльність військової частини щодо ігнорування письмових звернень рапортами ОСОБА_1 про? ?поновлення виплат щомісячних основних видів грошового забезпечення, адже такі твердження спростовується наданими відповідачем копіями листів на такі звернення, а саме: №1663/5301 від 23.09.2024, №1663/5891 від 22.10.2024, №1663/5892 від 22.10.2024, №1663/5912 від 23.10.2024, тому відмовив у задоволенні позовних вимог в частині? ?визнання бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо ігнорування? ?письмових звернень рапортами громадянина України ОСОБА_1 шляхом відмови у поновленні виплат щомісячних? ?основних видів грошового забезпечення громадянину України ОСОБА_1 та не видання відповідних наказів про? ? поновлення виплат. 
Разом з тим, суд першої інстанції вважав протиправним невиплату позивачу грошового забезпечення, вказавши про підтвердження належними доказами перебування позивача на лікування та проходження ВЛК.
Щодо позовних вимог? про? зобов`язання відповідача надати довідку про суми, нараховані та виплачені військовослужбовцю при звільненні, із?зазначенням окремо кожного виду виплати, суд першої інстанції вважав, що з огляду на пункт 3 розділу 1 Порядку №260 позивач має право на отримання?  ?довідки про нараховані і виплачені йому грошові суми.
Щодо позовних вимог?про виплату грошової допомоги на оздоровлення за 2024 рік у сумі? 22297,80 грн.? ?та? ?недоплаченої різниці допомоги на вирішення соціально-побутових? ?питань за 2024 р. у сумі 334,19 грн суд першої інстанції вказав, що 14.05.2024 позивач звертався до відповідача із рапортами про виплату грошової допомоги на оздоровлення за 2024 і виплату допомоги на вирішення соціально-побутових? ?питань за 2024.
Відповідно до інформаційної довідки військової частини НОМЕР_1 від 17.03.2025 у жовтні? 2024  нараховано грошову допомогу на оздоровлення у сумі 22297.80 грн. та у грудні 2024 матеріальну допомогу для вирішення соціально - побутових питань у сумі 22297.80 грн., натомість відповідачем не надані докази виплати грошової допомоги на оздоровлення, а допомога для вирішення соціально - побутових питань була виплачена у неповному розмірі.
Щодо виплати позивачу додаткової винагороди під час воєнного стану за період з 15.07.2023 по 29.08.2023 і з 18.09.2023 по 27.11.2023 суд першої інстанції зазначив, що відповідачем не доведено наявність підстав для невключення позивача до відповідних наказів на виплату додаткової винагороди під час воєнного стану, а тому вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невключення позивача до відповідних наказів командира військової частини та зобов`язання командира військової частини включити позивача до відповідних наказів про виплату додаткової винагороди під час воєнного стану та виплатити таку винагороду є обґрунтованими. 
Проте оскільки відповідачем при проведенні розрахунку позивача нарахування додаткової винагороди за спірні періоди проведено не було, а повноваження щодо нарахування та виплати відповідних сум військовослужбовцям віднесені саме до посадових осіб відповідача і є дискреційними повноваженнями,? тому належним та ефективним способом захисту порушеного права суд першої інстанції вважав зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити такі дії без  вказівок на будь-які суми з урахуванням того, що ні позивачем, ні відповідачем, розрахунку конкретних сум, які не були нараховані та не були виплачені, за підписом уповноваженої на це посадової особи, суду не надано, тому у наведеній частині позовних вимог відмовив. 
Стосовно позовних вимог щодо ненадання довідки про недоотримане речове майно і його вартість та невиплати компенсації за недотримане речове майно позивачу; зобов`язання видати довідку про недоотримане речове майно і його вартість та невиплати компенсацію за таке майно суд першої інстанції вважав, що військовослужбовці після звільнення їх з військової служби зберігають право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, тому задовольнив позовні вимоги в цій частині.
В частині позовних вимог про нарахування та виплату позивачу середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні за весь час затримки? ? по день фактичної виплати суд першої інстанції вказав, що оскільки при проведенні з позивачем розрахунку при звільненні не було виплачено грошове забезпечення за попередні періоди в належному розмірі, військова частина, яка проводила остаточний розрахунок при звільненні, має виплатити позивачу його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
Суд першої інстанції вважав неправильним наведений позивачем у позовній заяві розрахунок середнього заробітку.
Провівши власний розрахунок,  суд першої інстанції вважав, що період затримки розрахунку при звільненні складає 109 днів, а середній заробіток у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні складає 79 686,63 грн. (731,07 грн. х 109 днів), що не перевищує фактично виплаченого у 2024 році грошового забезпечення у сумі 124172,95 грн.
Належним способом захисту в цій частині суд першої інстанції вважав не визнання протиправною бездіяльності військової частини щодо затримки виплати всіх сум, які належать позивачу та повинні були виплачені в день звільнення 12 грудня 2024 року, а? ?визнання? протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 13.12.2024 по день прийняття рішення? у даній справі, включно, тому в цій частині позовні вимоги задовольнив частково.
Суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог про зобов`язання військову частину відшкодувати моральну шкоду? у сумі 73333,52 грн, адже позивачем не надано доказів заподіяння йому душевних страждань діями відповідача, а медичні документи підтверджують стан здоров`я позивача, проте не підтверджують причинний зв`язок між захворюваннями позивача та діями відповідача, а також позивачем при  визначенні розміру моральної шкоди не надано доказів на підтвердження цього.
Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити штрафні санкції за прострочення виплат і не виплату щомісячних основних видів грошового забезпечення суд першої інстанції вказав, що то такі вимоги також не можуть бути задоволені, оскільки? чинним законодавством не передбачено порядку накладення штрафних санкцій? ?у? ?відносинах публічної служби.
Відповідачем оскаржено рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог.
Здійснюючи апеляційний перегляд справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд визнає приведені висновки не в повній мірі обґрунтованими, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу за мобілізацією з 25 лютого 2022 року, з 14 липня 2023 року по 12 грудня 2024 року у складі військовій частині НОМЕР_1 на посаді солдата резерву 54 запасної роти.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №357 від 12 грудня 2024 року старшого солдата ОСОБА_1 , солдата резерву 2 взводу 54 запасної роти військової частини НОМЕР_1 , звільненого наказом  командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 10 грудня 2024 року №138-РС у відставку за підпунктом «б» (за станом здоров`я – на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії  про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку) пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» наказано вважати таким, що 12 грудня 2024 року справи та посаду здав. 
Спірним під час апеляційного перегляду справи є питання правомірності наказу про позбавлення позивача премії, а також наявності підстав для виплати позивачу військовою частиною: 1) грошового забезпечення за період перебування позивача на лікуванні; 2) одноразових та додаткових видів грошового забезпечення; 3) додаткової винагороди під час дії воєнного стану; 4) вартості недоотриманого речового майна; 5) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.
Загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі – Закон № 2232-ХІІ), частиною першою статті 2 якого встановлено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. 
Частиною четвертою статті 2 Закону № 2232-ХІІ встановлено, що порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до частини чотирнадцятої статті 2 Закону № 2232-ХІІ виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Частина шоста вказаної статті Закону №2232-XII визначає види військової служби, до якої, зокрема, віднесено військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Відповідно до абзацу першого частини третьої статті 24 Закону № 2232-ХІІ закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ (далі - Закон № 2011-ХІІ).
Відповідно до статті 1 Закону №2011-ХІІ соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до частини другої статті 1-2 Закону №2011-ХІІ у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Абзацом першим частини першої статті 9 Закону № 2011-ХІІ установлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, дія якого у подальшому продовжувалась, тобто на час виникнення спірних правовідносин в Україні триває воєнний стан, період дії якого, відповідно до Законів України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та «Про оборону України» є особливим періодом, який передбачає перехід Збройних Сил України та інших військових формувань на штати воєнного стану, які передбачають заміщення воєнних посад.
Стосовно питання правомірності наказу про позбавлення позивача премії суд враховує наступне.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 15 листопада 2024 року №924 (з адміністративно-господарської діяльності) «Про призначення службового розслідування щодо самовільного залишення військової частини старшим солдатом ОСОБА_1 » призначено проведення службового розслідування з метою уточнення причин і умов, що призвели до самовільного залишення військової частини солдатом резерву 54 запасної роти  військової частини НОМЕР_1 старшим солдатом ОСОБА_1 .
Командиром військової частини НОМЕР_1 15 листопада 2024 року затверджено акт службового розслідування, яким старшого солдата ОСОБА_1 визнано таким, що був відсутній на військовій службі без поважних причин з 13 листопада 2024 року по 15 листопада 2024 року (2 доби).
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 04 грудня 2024 року №951 «Про преміювання військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 та 54 запасної роти за їх особистий внесок у загальні результати служби у листопаді 2024 року, виплати надбавки за особливості проходження військової служби за листопад 2024 року» за самовільне залишення військової частини наказано не встановлювати премію солдату резерву старшому солдату ОСОБА_1 .
Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам затверджено наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за № 745/32197 (далі - Порядок № 260).   
Пунктом 1 розділу XVI «Преміювання» Порядку № 260 установлено, що командири (начальники) військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій Збройних Сил України мають право щомісяця здійснювати преміювання військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби) відповідно до їх особистого внеску в загальні результати служби.
Виплата щомісячної премії військовослужбовцям здійснюється на підставі наказу командира військової частини, який видається до 05 числа місяця, наступного за місяцем преміювання, з урахуванням військової дисципліни, наявності дисциплінарних стягнень, показників виконання службових обов`язків (пункт 3  розділу XVI «Преміювання» Порядку № 260).
Відповідно до пункту 5 розділу XVI «Преміювання» Порядку № 260 військовослужбовцям щомісячні премії не виплачуються в таких випадках:
за невихід на службу (навчання) без поважних причин - за місяць, у якому здійснено таке порушення;
за вживання алкогольних напоїв (наркотичних речовин) на території військової частини як у службовий, так і в позаслужбовий час, прибуття на службу в нетверезому стані (у стані наркотичного сп`яніння) - за місяць, у якому здійснено таке порушення;
у разі накладення дисциплінарного стягнення у вигляді попередження про неповну службову відповідність, пониження в посаді, пониження у військовому званні на один ступінь, позбавлення військового звання - за місяць, у якому накладено дисциплінарне стягнення, або за місяць, у якому до військової частини надійшло повідомлення про накладення дисциплінарного стягнення вищим командиром;
у разі винесення судом постанови про накладення адміністративного стягнення за вчинення військового адміністративного правопорушення або адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, - за місяць, у якому така постанова надійшла до військової частини;
у разі накладення на військовослужбовця в календарному місяці більше трьох дисциплінарних стягнень, крім дисциплінарного стягнення "зауваження", - за місяць, у якому накладено дисциплінарні стягнення, або за місяць, у якому до військової частини надійшло повідомлення про накладення дисциплінарного стягнення вищим командиром;
у разі відрахування з ад`юнктури або докторантури вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти або науково-дослідної установи через невиконання індивідуального навчального плану (індивідуального плану наукової роботи) або недисциплінованість - за місяць, у якому було здійснено відрахування;
у разі неуспішного закінчення ад`юнктури або докторантури вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти або науково-дослідної установи - за місяць, у якому закінчилося навчання;
у разі звільнення з військової служби за службовою невідповідністю, у зв`язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку, у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем - з місяця, у якому надійшов витяг з наказу про звільнення;
у разі притягнення військовослужбовця наказом відповідного керівника до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, під час виконання ними службових обов`язків, яка призвела до матеріальних збитків на загальну суму, що перевищує п`ятнадцять прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб на день видання наказу про притягнення особи до матеріальної відповідальності,- за місяць, у якому видано наказ про притягнення до матеріальної відповідальності;
у разі скоєння у військовій частині аварій, подій, пов`язаних із загибеллю людей з вини військовослужбовців під час виконання ними службових обов`язків, чи злочинів - за місяць, у якому сталася аварія, подія, пов`язана із загибеллю людей.
Судом встановлено, що підставою позбавлення позивача премії за листопад 2024 року є факт самовільного залишення ним військової частини, який встановлено наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 13 листопада 2024 року №328 про оголошення ОСОБА_1 таким, що самовільно залишив військову частину, (а.с. 39зв т.4) та наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 15 листопада 2024 року №330 про повернення ОСОБА_1 до військової частини після її самовільного залишення (а.с. 39 т.4). 
Накази від 13 листопада 2024 року №328 та від 15 листопада 2024 року №330 не оскаржені позивачем, є чинними, відповідно, факт самовільного залишення ОСОБА_1 , установлений цими наказами, вважається доведеним.
Відтак, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про протиправність наказу № 951 від 04 грудня 2024 року про позбавлення позивача премії.
Суд зауважує, що висновок суду першої інстанції про поважність причин, за якими позивач був відсутній у розташуванні військової частини, сам по собі не дає підстави для скасування наказу про позбавлення позивача премії, адже такі обставини мали б досліджуватися під час розгляду питання правомірності наказів від 13 листопада 2024 року №328 та від 15 листопада 2024 року №330, які не оскаржені позивачем.    
Стосовно питання виплати позивачу у повному обсязі грошового забезпечення за час перебування на лікуванні суд зазначає наступне.
ОСОБА_1 28 листопада 2023 року військовою частиною НОМЕР_1 видано відпускний квиток №3345/кп у щорічну відпустку терміном на 10 діб та додатково дві доби на дорогу  до місця проведення відпустки та в зворотньому напрямку.
В період з 08 грудня 2023 року по 01 січня 2024 року та з 02 січня 2024 року по 24 січня 2024 року позивач знаходився на стаціонарному лікуванні в КП «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. І.І. Мечнікова» Дніпропетровської обласної ради.
В період з 01 березня 2024 року по 18 березня 2024 року позивач знаходився на стаціонарному лікуванні в КП «Дніпропетровський обласний госпіталь ветеранів війни» Дніпропетровської обласної ради.
В період з 20 березня 2024 року по 31 липня 2024 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні у неврологічному відділенні військової частини НОМЕР_2 .
Позивач 30 липня 2024 року направлений на військово-лікарську комісію військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 ), в ході якого установлена необхідність у стаціонарному обстеженні (довідка ВЛК від 30 липня 2024 №1830).
Позивач з 02 серпня 2024 року по 05 серпня 2024 року перебував на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні військової частини НОМЕР_2 за направленням військової частини НОМЕР_5 №10570/мс від 01 серпня 2024 року.
У період з 13 серпня 2024 року по 11 листопада 2024 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні у Національному військово-медичному центрі «ГВКГ» (м. Київ).
Виходячи з обставин справи, з квітня 2024 року відповідачем нерегулярно виплачувалось грошове забезпечення.
За позицією апелянта, враховуючи відсутність висновку ВЛК та положення пункту 9 розділу І Положення № 260, у військової частині відсутні підстави для виплати позивачу грошового забезпечення через те, що позивач перебував на лікування більше чотирьох місяців.   
Абзацами першим-третім пункту 9 розділу І Порядку № 260 установлено, що виплата грошового забезпечення за останніми займаними посадами зберігається за час відряджень, а також надання оплачуваних відповідно до чинного законодавства України відпусток.
Грошове забезпечення за останніми займаними посадами виплачується за період звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою та перебуванням на лікуванні в лікарняних закладах та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою (відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва)) (далі - відпустка для лікування у зв`язку з хворобою), але не більше чотирьох місяців із дня вибуття з військової частини (крім випадків, передбачених чинним законодавством України, більш тривалих строків перебування на лікуванні).
Грошове забезпечення після чотирьох місяців безперервного перебування на лікуванні в лікарняних закладах виплачується на підставі висновку лікарняного закладу (військово-лікарської комісії), рішення командира військової частини про продовження перебування в лікарняних закладах та відповідно до вимог чинного законодавства.
Отже, за загальним правилом грошове забезпечення за час перебування на лікуванні у лікарняних закладах виплачується не більше чотирьох місяців, а після чотирьох місяців безперервного перебування на лікуванні грошове забезпечення виплачується на підставі висновку лікарняного закладу (ВЛК) або рішення командира військової частини про продовження перебування в лікарняних закладах та відповідно до вимог чинного законодавства.
В цьому випадку наявний висновок лікарняного закладу (ВЛК) про необхідність продовження стаціонарного обстеження позивача, що за положеннями пункту 9 розділу І Порядку № 260 є підставою для виплати грошового забезпечення після чотирьох місяців безперервного перебування на лікуванні в лікарняних закладах. 
Відтак, суд відхиляє доводи апелянта про необґрунтованість висновку суду першої інстанції в цій частині.
Щодо питання виплати позивачу одноразових та додаткових видів грошового забезпечення суд вважає за необхідність зауважити наступне.
За позицією ОСОБА_1 йому не виплачено грошову допомогу на оздоровлення за 2024 рік у сумі?22 297,80 грн?та не у повному обсязі виплачена матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових?питань за 2024 рік (недоплачена сума 334,19 грн).
Судом встановлено, що позивач 14 травня 2024 року звертався до відповідача із рапортами про виплату грошової допомоги на оздоровлення за 2024 рік і виплату допомоги на вирішення соціально-побутових?питань за 2024 рік.
Частиною другою статті 9 Закону №2011-XII передбачено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Згідно з абзацами 1 та 2 частини четвертої статті 9 Закону №2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - постанова № 794) затверджено, зокрема, тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 1.
Підпунктом 3 пункту 5 постанови №704 керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання, надано право, крім іншого, надавати один раз на рік військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення, та допомогу для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.
Відповідно до абзацу 1 пункту 1 розділу XXIV Порядку №260 військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, один раз на рік надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.
Пункт 7 розділу XXIV Порядку №260 визначає, що розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, порядок її виплати встановлюються за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України.
Виплата матеріальної допомоги здійснюється за рапортом військовослужбовця на підставі наказу командира (начальника), а командиру (начальнику) - наказу вищого командира (начальника) за підпорядкованістю із зазначенням у ньому розміру допомоги (пункт 9 розділу XXIV Порядку №260).
Позивачу у 2024 році виплачена матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, проте не доплачена сума у розмірі 334,19 грн.
Відповідач обґрунтовує невиплату у повному обсязі матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань оподаткуванням матеріальної допомоги військовим збором. 
Законом України від 28 грудня 2014 року № 71-VШ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», який набрав чинності з 01 січня 2015 року, внесено зміни до Податкового кодексу України (далі - ПК України), зокрема у частині оподаткування доходу фізичних осіб військовим збором.
Відповідно до пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України оподаткування військовим збором подовжено до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України.
Відповідно до підпункту 1.4 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України нарахування, утримання та сплата (перерахування) військового збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 ПК України, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту (1,5 відсотка від об`єкта оподаткування).
Підпунктом 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України передбачено, що податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника, зобов`язаний утримувати збір із суми такого доходу за його рахунок.
Підпунктом 1.5 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України передбачено, що відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету згідно зі статті 171 ПКУ з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника; з інших доходів є податковий агент - для оподатковуваних доходів з джерела їх походження в Україні; платник - для іноземних доходів та доходів, джерело виплати яких належить особам, звільненим від обов`язків нарахування, утримання або сплати (перерахування) збору до бюджету.
Відповідно до підпункту 1.6. пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 ПК України.
Відтак, відповідачем нараховано та виплачено позивачеві грошову допомогу для вирішення соціально-побутових питань у 2024 році під час проходження служби позивачем у військовій частині НОМЕР_1 із відрахуванням військового збору, а тому вимоги позивача в цій частині не підлягають задоволенню.
Судом першої інстанції не враховано таких обставин, що призвело до неправильного вирішення справи в цій частині.
Стосовно виплати матеріальної допомоги на оздоровлення суд зазначає таке.
Пунктами 1 та 2 розділу XXIII «Виплата грошової допомоги для оздоровлення» Порядку № 260 установлено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які набули (набувають) право на отримання щорічної основної (канікулярної) відпустки, один раз на рік виплачується грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.
Грошова допомога для оздоровлення надається військовослужбовцям у разі вибуття їх у щорічну основну відпустку повної тривалості, або у другу частину щорічної основної відпустки (у тому числі в дозволених випадках за невикористану відпустку за минулі роки), або без вибуття у відпустку (за їх рапортом протягом поточного року) на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому суми грошової допомоги.
Військовослужбовцям, звільненим з військової служби, які мали право на грошову допомогу для оздоровлення та не отримали її протягом року, виплата цієї допомоги здійснюється на підставі наказу командира військової частини про виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини, в якому оголошується про її виплату.
Грошову допомогу для оздоровлення за 2024 рік позивачу нараховано у жовтні 2024 року у розмірі 22 297,80 грн.
Відомістю зарахування грошового забезпечення за період з 13 січня 2024 року по 24 грудня 2024 року доведено перерахування позивачу нарахованої допомоги на оздоровлення у жовтні 2024 року.
Відтак, висновок суду першої інстанції про неперерахування позивачу грошової допомоги для оздоровлення за 2024 рік є помилковим.
Приведене обумовлює висновок про відмову у задоволенні позову в цій частині.
Наступним спірним питанням є виплата позивачу вартості недоотриманого речового майна.
Відповідно до частини першої статті 9-1 Закону №2011-ХІІ речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України - для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.
Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України визначається Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі – Положення), відповідно до пункту 1 якого це Положення застосовується також до відносин, що виникають у зв`язку з проходженням у Збройних Силах України кадрової військової служби особами офіцерського складу до їх переходу в установленому порядку на військову службу за контрактом або звільнення з військової служби.
Згідно з пунктом 12 Положення встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.
Згідно з пунктом 242 Положення після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік.
У разі звільнення з військової служби на військовослужбовця оформлюється службова характеристика, в якій відповідний командир (начальник) визначає посаду для проходження служби у військовому резерві Збройних Сил України. Зазначена характеристика додається до особової справи військовослужбовця.
Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
Відповідно до абзацу першого пункту 2 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року № 178, (далі - Порядок №178) виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу.
Згідно з пунктом 3 Порядку №178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця; переведення військовослужбовця до інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Держспецзв`язку, правоохоронних органів спеціального призначення і державних органів спеціального призначення з правоохоронними функціями для подальшого проходження військової служби з виключенням із списків особового складу військової частини. 
Пунктом 4 Порядку №178 визначено, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.
Відповідно до пункту 5 Порядку №178 довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.
Завдання, організацію та порядок речового забезпечення військовослужбовців, які проходять військову службу в органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, військових навчальних закладах, установах та організаціях Збройних Сил України (далі - військові частини), курсантів, військовозобов`язаних, призваних на навчальні та спеціальні збори, резервістів, мобілізованих, студентів цивільних навчальних закладів, які направляються на навчальні збори (далі - військовослужбовці) визначає Інструкція про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затверджена наказом Міністерства оборони України від 29 квітня 2016 року № 232, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 травня 2016 року за № 768/28898 (далі - Інструкція № 232).  
Відповідно до пункту 4 розділу ІІІ Інструкції № 232 військовослужбовці, які звільняються в запас або відставку, за їх бажанням отримують речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього, виходячи із закупівельної вартості такого майна. 
Грошова компенсація замість речового майна, що підлягає видачі, виплачується на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, форма якої наведена у додатку до Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року № 178, яка видається речовою службою військової частини, виходячи із заготівельної вартості цих предметів. 
Пунктом 17 розділу ІІІ Інструкції № 232 встановлено, що мобілізовані звільняються в запас у тій формі одягу, що знаходилася в їх особистому користуванні, при цьому предмети речового майна, які не були видані (незалежно від причини), під час звільнення не видаються. За бажанням вони можуть звільнятися в запас у власному цивільному одязі. 
З наведених законодавчих приписів випливає, що у разі звільнення військовослужбовця з військової служби у нього виникає право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, яке реалізується шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби.
Застосовування в пункті 3 Порядку №178 словосполучення «у разі звільнення з військової служби», а не, наприклад, «при звільненні з військової служби», дозволяє дійти висновку, що право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно не залежить від факту закінчення проходження військової служби (виключення військовослужбовця зі списків особового складу).
Отже, військовослужбовці після звільнення їх з військової служби зберігають право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно.
На користь вказаного висновку свідчить те, що в пункті 4 Порядку №178 передбачено застосування різних форм звернення про виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, а саме рапорту, як особливої, передбаченої спеціальним законодавством форми доповіді військовослужбовця при його зверненні до вищого начальника в різних випадках службової діяльності, так і заяви, як звернення громадянина із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством його прав та інтересів.
Суд визнає необґрунтованими доводи відповідача, що на позивача як військовослужбовця, призваного на військову службу за мобілізацією, не поширюються положення частини другої статті 9-1 Закону № 2011-ХІІ щодо виплати компенсації замість речового майна військовослужбовцям.
За змістом статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року № 3543-ХІІ мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Враховуючи наведене, позивач, як особа, призвана на військову службу за мобілізацією, є військовослужбовцем та на нього поширюються всі права та пільги для військовослужбовців, зокрема, і право на виплату компенсації замість речового майна.
Такого висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 14 серпня 2019 року в справі №820/3719/17. 
Враховуючи викладене та приведений правовий висновок Верховного Суду, суд погоджує висновок суду першої інстанції, що позивач має право на отримання грошової компенсації за неотримане ним речове майно при звільненні, а також про отримання відповідної довідки.
Стосовно питання виплати додаткової винагороди під час дії воєнного стану суд враховує наступне.
На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію» Кабінетом Міністрів України 28 лютого 2022 року ухвалена постанова № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - постанова №168).
Пунктом 1-1 постанови № 168 у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, установлено, що на період воєнного стану:
військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту (далі - військовослужбовці), які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах;
військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання у складі органу військового управління, штабу угруповання військ (сил) або штабу тактичної групи до пункту управління оперативно-стратегічного угруповання військ включно, а також у складі командування та штабу військової частини (зведеного підрозділу) (у тому числі поза районами ведення бойових (воєнних) дій), який здійснює оперативне (бойове) управління військовими частинами та підрозділами, що ведуть воєнні (бойові) дії на лінії бойового зіткнення на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки), виплачується додаткова винагорода у розмірі 50000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання таких завдань відповідно до умов, визначених Міністерством оборони;
військовослужбовцям, які здійснюють бойові (спеціальні) завдання у період здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 30000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання таких завдань.
Військовослужбовцям, які обіймають посади керівного та інструкторсько-викладацького складу у навчальних військових частинах (навчальних центрах, навчальних підрозділах), щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі від 15000 до 30000 гривень з урахуванням їх рівня підготовки (кваліфікації) пропорційно часу здійснення підготовки та навчання персоналу в розрахунку на місяць відповідно до переліку посад керівного та інструкторсько-викладацького складу в навчальних військових частинах (навчальних центрах, навчальних підрозділах), затвердженого керівниками відповідних міністерств та державних органів.
Розмір додаткової винагороди за конкретними категоріями посад керівного та інструкторсько-викладацького складу затверджується Кабінетом Міністрів України за поданням заінтересованих центральних органів виконавчої влади та державних органів.
Військовослужбовцям, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, визнані військово-лікарською комісією обмежено придатними до військової служби або непридатними до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців та зараховані у розпорядження відповідних командирів, після перебування у розпорядженні понад два місяці (за які вони втратили право на отримання грошового забезпечення в повному обсязі за останніми займаними посадами) і до закінчення перебування у розпорядженні щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 20100 гривень.
Військовослужбовцям строкової військової служби щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 6000 гривень пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць.
Курсантам вищих військових навчальних закладів, закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, а також закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки, закладів фахової передвищої військової освіти, які перед зарахуванням на навчання не перебували на військовій службі або проходили строкову військову службу, щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 2350 гривень пропорційно часу перебування на службі (навчанні) в розрахунку на місяць.
Згідно з абзацом першим пункту 1-2 постанови № 168 виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Пунктом 2 розділу XXXIV «Особливості виплати додаткової винагороди на період дії воєнного стану» Порядку № 260 передбачено, що па період дії воєнного стану військовослужбовцям додаткова винагорода згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» виплачується в таких розмірах:
100 000 гривень - тим, які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби та курсантам), та виконують бойові (спеціальні) завдання (у розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах):
під час ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на глибину виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно (у тому числі тим, що визначені в абзаці чотирнадцятому цього пункту);
у районах ведення воєнних (бойових) дій з виявлення повітряних цілей противника;
із здійснення польотів в повітряному просторі областей України, на територіях яких ведуться воєнні (бойові) дії;
з вогневого ураження противника у складі підрозділу (засобу) ракетних військ і артилерії, підрозділу (засобу) протиповітряної оборони;
на території противника (у тому числі на території між позиціями військ противника та своїх військ, тимчасово окупованих (захоплених) противником територіях);
з вогневого ураження повітряних, морських цілей противника;
з виводу повітряних суден з під удару противника з виконанням зльоту;
кораблями, катерами, суднами в морській, річковій акваторії (поза межами внутрішніх акваторій портів, пунктів базування, місць тимчасового базування);
у районах ведення воєнних (бойових) дій медичному персоналу медичних частин та підрозділів (медичних підрозділів підсилення);
з відбиття збройного нападу (вогневого ураження противника) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою;
у районах ведення воєнних (бойових) дій з розмінування (виявлення, знешкодження та знищення) вибухонебезпечних предметів у місцях виконання завдань за призначенням згідно з бойовими розпорядженнями;
50 000 гривень - військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання у складі органу військового управління, штабу угруповання військ (сил) або штабу тактичної групи до пункту управління оперативно-стратегічного угруповання військ включно, а також у складі командування та штабу військової частини (зведеного підрозділу) (у тому числі поза районами ведення бойових (воєнних) дій), який здійснює оперативне (бойове) управління військовими частинами та підрозділами, що ведуть воєнні (бойові) дії на лінії бойового зіткнення на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно (у розрахунку на місяць пропорційно часу участі в таких діях та заходах).
Перелік цих органів військового управління (управлінь (штабів) угруповань військ (сил)), затверджується Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу Збройних Сил України;
30 000 гривень - військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) (у розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань):
з інтенсивної підготовки для ведення воєнних (бойових) дій у складі військових частин (підрозділів), включених до складу резерву Головнокомандувача Збройних Сил України сил оборони держави;
з управління угрупованнями військ (сил) у складі розгорнутих пунктів управління Генерального штабу Збройних Сил України;
з управління підпорядкованими силами та засобами відповідно до завдань, які покладаються на Адміністрацію Державної спеціальної служби транспорту, у складі розгорнутих пунктів управління Державної спеціальної служби транспорту;
у складі робочої групи або одиночним порядком, визначені Головнокомандувачем Збройних Сил України, начальником Генерального штабу Збройних Сил України, у межах областей України, на територіях яких ведуться воєнні (бойові) дії;
з розмінування (виявлення, знешкодження та знищення) вибухонебезпечних предметів поза районами ведення бойових дій;
у складі діючих угруповань військ (сил) сил оборони держави згідно з переліком завдань, затвердженим Міністром оборони України;
із всебічного забезпечення діючих угруповань військ (сил) сил оборони держави безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій;
з протиповітряного прикриття та наземної оборони об`єктів критичної інфраструктури (у тому числі об`єктів транспортної інфраструктури - військовими частинами та підрозділами Державної спеціальної служби транспорту);
(...)
Військовослужбовцям, зазначеним у розділах ХХХIV, ХХХV цього Порядку, які одночасно мають право на отримання додаткової винагороди за різними умовами, ця додаткова винагорода виплачується в більшому розмірі.
Згідно з пунктом 3 розділу XXXIV Порядку № 260 райони ведення воєнних (бойових) дій, склад діючих угруповань військ (сил) сил оборони держави, розгорнутих пунктів управління Генерального штабу Збройних Сил України та склад резерву Головнокомандувача Збройних Сил України сил оборони держави визначаються відповідними рішеннями Головнокомандувача Збройних Сил України.
Відповідно до пункту 4 розділу XXXIV Порядку № 260 підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях, виконанні бойового (спеціального) завдання або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії (далі - бойові дії або заходи), у період здійснення зазначених дій або заходів здійснюється на підставі таких документів:
бойовий наказ (бойове розпорядження);
журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);
рапорт (донесення) командира підрозділу (групи), корабля (судна), катера про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.
Довідкою військової частини НОМЕР_1 від 10 грудня 2024 року №2483 підтверджено, що старший солдат ОСОБА_1 в період з 15 липня 2023 року по 29 серпня 2023 року, з 19 вересня 2023 року по 27 листопада 2023 року брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в Харківській області, н.п. Мартове, м. Дружківка, Донецької області.
Підстава: наказ командира військової частини НОМЕР_1 №203/кп від 15.07.2023, наказ командира військової частини НОМЕР_1 №253/кп від 29.08.2023, наказ командира військової частини НОМЕР_1 №274/кп від 19.09.2023, наказ командира військової частини НОМЕР_1 №349/кп від 27.11.2023.
Разом з тим, виходячи з положень постанови № 168 та Порядку № 260 військовослужбовці мають право на отримання додаткової винагороди у разі залучення їх до виконання завдань, зазначених у пункті 2 розділу XXXIV Порядку № 260.
Судом встановлено, що позивач проходив військову службу на посаді солдату резерву у складі 54 запасної роти військової частини НОМЕР_1 .
Матеріали справи не містять доказів, що позивач залучався до виконання будь-яких бойових (спеціальних) завдань.
Отже, суд визнає доречними доводи відповідача про правомірність не включення позивача до наказів про виплату додаткової винагороди у спірний період.
Висновок суду першої інстанції про наявність підстав для виплати додаткової винагороди із посиланням виключно на довідку військової частини НОМЕР_1 від 10 грудня 2024 року №2483 суд визнає необґрунтованим, позаяк ця довідка не підтверджує залучення позивача на виконання бойових (спеціальних) завдань як необхідної умови для виплати позивачу додаткової винагороди.
Останнім спірним питанням є питання виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Законом України від 01 липня 2022 року № 2352-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», який набрав чинності 19 липня 2022 року, викладено в новій редакції статті 116 та 117 КЗпП України.
Так, статті 116 КЗпП має наступну редакцію: «При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.
У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.».
За правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).
Стаття 117 КЗпП в редакції Закону № 2352-ІХ має таку редакцію: 
«У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.».
Тобто, на час остаточного розрахунку з позивачем законодавцем встановлено обмеження, згідно з яким виплата працівникові його середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку здійснюється не більш як за шість місяців. 
Як вище встановлено судом, з позивачем під час звільнення з військової служби не проведено повний розрахунок, адже не виплачено позивачу у повному обсязі грошове забезпечення за період за квітень, травень, серпень, жовтень та листопад 2024 року, компенсація за недоотримане речове майно.
Ці виплати відносяться до належних звільненому сум. Факт не виплати таких суми в установлений строк є підставою для застосування наслідків, які передбачені статтею 117 КЗпП України.
Позивач звільнений з військової служби 12 грудня 2024 рок, отже першим днем затримки виплати належних звільненому сум є 13 грудня 2024 року, а останнім днем затримки, оскільки остаточний розрахунок всіх належних позивачу сум до розгляду справи не проведено, є дата ухвалення судом першої інстанції рішення - 31 березня 2025 року.
Відтак, судом першої інстанції правильно розраховано період затримки розрахунку при звільненні - 109 днів.
Апелянтом не спростовується розрахунок суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що здійснений судом першої інстанції, як й власне визначена судом першої інстанції сума середнього заробітку.
Єдиною підставою, за якою апелянт заперечує проти стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, є те, що позивач погодився на виплату йому всіх належних сум після звільнення, проте такі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції, позаяк висновок про наявність підстав для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні ґрунтується не на затримці виплати нарахованих сум грошового забезпечення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, а на не нарахуванні та невиплаті позивачу спірних в цій справі сум, зокрема,  грошового забезпечення за період за квітень, травень, серпень, жовтень та листопад 2024 року, компенсації за недоотримане речове майно, із правом на отримання яких позивачем погодився суд апеляційної інстанції.
Таким чином, суд погоджує висновок суду першої інстанції про наявність підстав для виплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. 
В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується в апеляційному порядку, тому судом не переглядається.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Оскільки суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог в частині правомірності наказу про позбавлення позивача премії, невиплати позивачу одноразових та додаткових видів грошового забезпечення та додаткової винагороди під час дії воєнного стану, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в цій частині з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні цієї частини позовних вимог.
В іншій частині позовних вимог судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави скасування рішення в цій частині відсутні.
Оскільки ця справа є справою незначної складності у розумінні частини шостої статті 12 КАС України, розглянута за правилами спрощеного позовного провадження та не відноситься до справ, які відповідно до КАС України розглядаються за правилами загального позовного провадження, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених цим пунктом.
Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2025 року в справі № 160/30041/24 задовольнити частково.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2025 року в справі № 160/30041/24 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та бездіяльності, визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії скасувати в частині:
визнання протиправним та скасування наказу військової частини НОМЕР_1 №951 від?04 грудня 2024 року в частині?позбавлення ОСОБА_1 премії за листопад 2024 року;
визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо?невиплати? ? ОСОБА_1 одноразових додаткових видів грошового забезпечення? ?(грошової допомоги для оздоровлення за 2024 рік) за відповідним рапортом від 14.05.2024 р. шляхом відмови і не видання відповідного наказу, а також недоплаченої різниці допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік;
зобов`язання військової частини НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу на оздоровлення за 2024 рік у сумі?22297 (двадцять дві тисячі двісті дев`яносто сім) гривень 80 коп. та?недоплачену різницю допомоги на вирішення соціально-побутових? ?питань за 2024 р. у сумі 334 (триста тридцять чотири) грн 19 коп.;
визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо? ?ненарахування і невиплати? ОСОБА_1 додаткової винагороди під час дії воєнного стану згідно з довідкою про?безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення? ? оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у? ? зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України №2483 від 10 грудня 2024 року шляхом не включення ОСОБА_1 до відповідних наказів командира (начальника) та зобов`язання командира (начальника)?військової частини НОМЕР_1 включити ОСОБА_1 до відповідного наказу?про виплату додаткової винагороди під час воєнного стану за періоди з?15.07.2023 р. по 29.08.2023 р., з 18.09.2023 р. по 27.11.2023 р.;
зобов`язання військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду під час воєнного стану за періоди з? ?15.07.2023 р. по 29.08.2023 р., з 18.09.2023 р. по 27.11.2023 р. 
Ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні наведеної вище частини позовних вимог.
В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати ухвалення 31 липня 2025 року та відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.
Повне судове рішення складено 31 липня 2025 року. 
   
    Суддя-доповідач                                                                      В.А. Шальєва 

                               суддя                                                                      В.Є. Чередниченко 

                               суддя                                                                      С.М. Іванов