ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"19" травня 2025 р.           Справа№ 910/3638/24
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Скрипки  І.М.
суддів:            Тищенко А.І. 
          Мальченко А.О. 
 
при секретарі судового засідання  Цікра А.
за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 19.05.2025
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Комерційний індустріальний банк» на рішення Господарського суду міста Києва від 22.07.2024 (повний текст рішення складено 02.10.2024)
у справі №910/3638/24 (суддя Ковтун С.А.)
за позовом       Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго»
до Акціонерного товариства «Комерційний індустріальний банк»
третя особа    на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет       спору
Товариство з обмеженою відповідальністю «Арес-С»
про    стягнення 2 485 830,00 грн,
ВСТАНОВИВ:
До суду звернулося Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго» з позовом до акціонерного товариства «Комерційний індустріальний банк» про стягнення 2 485 830,00 грн.
Позовні вимоги мотивовані невиконанням відповідачем, як гарантом, своїх зобов`язань здійснення платежу за банківською гарантією № G8529/20 від 27.10.2020 на суму 994932 грн та банківською гарантією № G8528/20 від 09.12.2020 на суму 1491498 грн (далі - Гарантії), виданих на забезпечення виконання товариством з обмеженою відповідальністю «Арес-С» (Товариством/принципалом) обов`язків за договором №01-078361-20 від 16.10.2020      (далі - Договір). Гарантійним випадком є невиконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Арес-С» у строк до 31.12.2023 зобов`язань за Договором на суму авансового платежу.
Відповідач відхилив позовні вимоги у повному обсязі, вважає, що пред`явлені вимоги позивача не містять суті порушення принципалом зобов`язань,      забезпечених Гарантіями.      На думку позивача, відсутній гарантійний випадок як підстава для сплати гарантійної суті. Обґрунтовуючи відсутність гарантійного випадку, відповідач посилається на те, що відсутня вина принципала, оскільки невиконання Договору спричинене форс-мажорними обставинами. Так, відповідно до сертифікату Харківської торгово-промислової палати №6300-24-0573 від 21.03.2024 зобов`язання Товариства за договором № 01 078361-20 від 16.10.2020 щодо виконання робіт із землеустрою, земельно-кадастрові роботи не можуть бути виконані у строк до 31.12.2023 у зв`язку з форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили), котрими є військова агресія російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану; тимчасова окупація; воєнні (бойові дії) на території Донецької області.
Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття
Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.07.2024 у справі №910/3638/24 позов задоволено.
Стягнуто з Акціонерного товариства «Комерційний індустріальний банк» на користь приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» 2 485 830,00 грн, 37 287,45 грн судового збору.
Задовольняючи позов, місцевий господарський суд виходив з доведеності та обґрунтованості заявлених позовних вимог. 
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про відмову в позові.
Доводи апеляційної скарги зводяться до  відсутності гарантійного випадку у зв`язку з наявністю форс-мажорних обставин. Апелянт посилається на те, що достовірно знаючи про військову агресію російської федерації, окупацію частини територій України, в тому числі і тих, на яких товариством повинні бути виконані роботи, проінформованість з боку товариства про неможливість своєчасно виконати ним свої зобов`язання, позивач своїми діями створив умови щодо невиконання зобов`язань товариством, а саме не було розглянуто можливість продовження строку дії договору.На думку апелянта, з боку позивача мала  місце поведінка, яка не відповідає принципам добромсовісності, що полягала у небажанні, щоб третьою особою були виконані роботи, які третя особа була зобов`язана виконани за договором №01-078361-20 від 16.10.2020, а тому вважає, що покладати повністю провину у невиконанні робіт у строк, передбачений договором є несправедливим.
Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
          Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 14.10.2024 апеляційну скаргу відповідача передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Агрикова О.В., Мальченко А.О.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.10.2024 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/3638/24.
Відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Комерційний індустріальний банк» на рішення Господарського суду міста Києва від 22.07.2024 до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи №910/3638/24.
          Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.10.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Комерційний індустріальний банк» на рішення Господарського суду міста Києва від 22.07.2024    у справі №910/3638/24, призначено до розгляду апеляційну скаргу на 16.12.2024.
16.12.2024 судове засідання у справі №910/3638/24 не відбулося, у зв`язку з перебуванням судді Агрикової О.В. у відпустці з 16.12.2024.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.12.2024 розгляд справи №910/3638/24 призначено на 24.02.2025.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.12.2024 у зв`язку з виходом суддів Скрипки І.М. та Мальченко А.О. у відпустку з 24.02.2025, розгляд справи призначено на 24.03.2025.
Розпорядженням Керівника апарату від 13.03.2025 №09.1-08/799/25 згідно рішення Вищої ради правосуддя від 20.02.2025 про звільнення судді Північного апеляційного господарського суду Агрикової О.В., справу №910/3638/24 передано на повторний автоматизований розподіл судових справ.
Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.03.2025 справу №910/3638/24 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді: Скрипки І.М., суддів: Мальченко А.О., Тищенко А.І.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.03.2025 прийнято до провадження колегією суддів у визначеному складі апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Комерційний індустріальний банк» на рішення Господарського суду міста Києва від 22.07.2024 у справі №910/3638/24, зазначено, що розгляд справи №910/3638/24 відбудеться 24.03.2025.
В судове засідання 24.03.2025 з`явився представник позивача, представники відповідача та третьої особи не з`явилися, причини їх неявки суду не відомі.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.03.2025 з метою повного, всебічного та об`єктивного дослідження фактичних обставин справи, враховуючи неявку представників відповідача та третьої особи, розгляд справи відкладено на 05.05.2025.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.04.2025 у зв`язку з виходом судді Мальченко А.О. у тривалу відпустку з 05.05.2025, розгляд справи перепризначено на 19.05.2025.
Під час апеляційного провадження позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому останній заперечує доводи апелянта в повному обсязі.
Від представника третьої особи подано відзив на апеляційну скаргу, в якому останній підтримує доводи апелянта, та одночасно зазначає, що у випадку, якщо суд дійде висновку про відсутність предмету спору, просить закрити провадження у справі.
Явка представників сторін
Відповідно до частини 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Згідно частини 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Нормами статті 120 Господарського процесуального кодексу України передбачена можливість повідомлення сторін про призначення справи до розгляду та про дату, час і місце проведення судового засідання чи проведення відповідної процесуальної дії шляхом направлення повідомлень на адресу електронної пошти та з використанням засобів мобільного зв`язку.
В судовому засіданні 19.05.2025 представник відповідача підтримав апеляційну скаргу з підстав, викладених у ній, просив оскаржуване рішення скасувати, прийняти нове – про відмову в позові.
Представники позивача та третьої особи  в судове засідання апеляційної інстанції 19.05.2025 не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.
Враховуючи положення ч.12 ст.270 ГПК України, відповідно до якого неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, зважаючи на те, що явка представників позивача та третьої особи обов`язковою в судове засідання не визнавалась, судова колегія вважає за можливе розглянути справу у його відсутність за наявними у справі матеріалами.
В судовому засіданні 19.05.2025 відповідно до ст. 240, 283 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.
Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
Судом встановлено, що 16 жовтня 2020 Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго» (замовник) та Товариство з обмеженою відповідальністю «Арес-С» (підрядник) уклали договір №01-078361-20 (далі - Договір), відповідно до умов якого підрядник зобов`язується виконати за завданням замовника роботи по реконструкції ПЛ500 кВ Донська-Донбаська, Луганська      та Донецька області (далі - роботи), з передачею замовнику результату робіт (закінчені роботи), а замовник зобов`язується здійснити оплату прийнятих належно виконаних робіт на умовах договору.
Загальна ціна договору становить 56000000,00 грн без ПДВ, крім того ПДВ (20%) - 11200000,00 грн, всього 67200000,00 грн (п. 2.2 Договору), яка складається з: вартості робіт із землеустрою, земельно-кадастрових робіт (4971660,00 грн з ПДВ); вартості будівельних робіт (55855179,52 грн з ПДВ); вартості обладнання (устаткування) (501166,99 грн з ПДВ).
Відповідно до п. 3.3 Договору замовник здійснює оплату на таких умовах: аванс не більше 50% від загальної вартості робіт та не більше 20% від вартості устаткування протягом 25 банківських днів з дати отримання від підрядника рахунку-фактури (не раніше дати укладення договору).
Замовник здійснює попередню оплату (аванс) за умови надання підрядником      забезпечення авансового платежу у формі безвідкличної та безумовної банківської гарантії      на суму авансового платежу. Під безумовною гарантією сторони розуміють банківську гарантію, за якою гарант      у      разі порушення принципалом свого зобов`язання, забезпеченого гарантією, сплачує кошти бенефіціару за першою його вимогою без подання будь-яких інших документів або виконання будь-яких інших умов (п. 3.7 Договору).
Відповідно до п. 6.5 Договору підрядник вважається таким, що виконав свої зобов`язання за договором в повному обсязі з моменту підписання сторонами акта.
Підрядник зобов`язаний разом з актом приймання виконаних робіт з землеустрою надати: підписані всіма сторонами договори про встановлення земельного сервітуту, технічні документації із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки, на яку поширюється право суборенди, сервітуту, (в електронному вигляді підписану цифровим підписом розробника), розроблені відповідно до вимог чинного законодавства України; обмінні файли форматуXML; витяги з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, отримані на підставі розробленої документації із землеустрою; витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підтверджує держану реєстрацію земельного сервітуту в порядку, встановленому чинним законодавством України (п. 6.1 Договору).
Згідно п. 10.3 Договору передача підрядником виконаних робіт та приймання їх замовником (уповноваженим представником замовника) оформлюється актом(ами) приймання виконаних будівельних робіт (етапу робіт за визначений звітний період).
Роботи підлягали виконанню у строк до 31.12.2021 (п. 17.1 Договору).
27 жовтня 2020 Акціонерне товариство «Комерційний індустріальний банк» (гарант) та Товариство з обмеженою відповідальністю «Арес-С» (принципал) уклали договір про надання гарантії № G8529/20.
27 жовтня 2020 Гарант надав позивачу гарантію виконання зобов`язань № G8529/20 авансового платежу (далі - Гарантія № G8529/20) на суму 15960460,28      грн.
Відповідно до Гарантії № G8529/20 Акціонерне товариство «Комерційний індустріальний банк»      безумовно, тобто за першою вимогою бенефіціара, яким є      Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго», без подання будь-яких інших документів або виконання будь-яких інших умов та безвідклично приймає на себе зобов`язання заплатити бенефіціару грошову суму у розмірі 15960460,28 грн протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту отримання письмової вимоги бенефіціара, що містить твердження про те, що принципал не виконав або неналежно виконав зобов`язання на суму авансового платежу або не виконав вимоги бенефіціара щодо повернення авансового платежу у випадках та на умовах, передбачених договором.
09 грудня 2020  Акціонерне товариство «Комерційний індустріальний банк» (гарант) та Товариство з обмеженою відповідальністю «Арес-С» (принципал) уклали договір №G8728/20 про надання банківської гарантії.
09 грудня 2020 Гарант надав позивачу гарантію виконання зобов`язань № G8728/20 авансового платежу (далі - Гарантія № G8728/20) на суму 1491498,00 грн
Відповідно до Гарантії № G8728/20 Акціонерне товариство «Комерційний індустріальний банк»      безумовно, тобто за першою вимогою бенефіціара,      яким є      Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго», без подання будь-яких інших документів або виконання будь-яких інших умов та безвідклично приймає на себе зобов`язання заплатити бенефіціару грошову суму у розмірі 1491498,00 грн протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту отримання письмової вимоги бенефіціара, що містить твердження про те, що принципал не виконав або неналежно виконав зобов`язання на суму авансового платежу або не виконав вимоги бенефіціара щодо повернення авансового платежу у випадках та на умовах, передбачених договором.
Строк дії Гарантій      № G8529 та № G8728/20 до 10 лютого 2022.
31      січня 2023 сторони уклали додаткову угоду № 6 до Договору. Цією додатковою угодою викладено у новій редакції пункт 2.2 Договору, зменшивши загальну ціну Договору до 51952765,656 грн (з ПДВ). Зменшення ціни Договору мало місце за рахунок      зменшення вартості будівельних робіт до 41973692,06 грн (з ПДВ) та зменшення вартості обладнання до 5007413,6 грн (з ПДВ). Вартість робіт із землеустрою, земельно-кадастрових робіт залишилась незмінна - 4971660 грн (з ПДВ).
Також додатковою угодою №6 до Договору сторони продовжили строк виконання робіт до 31.12.2023 (нова редакція пункту 17.1), Товариство з обмеженою відповідальністю «Арес-С» зобов`язалось протягом 14 календарних днів з дати підписання додаткової угоди № 6 надати Приватному акціонерному товариству «Національна енергетична компанія «Укренерго» зміни до банківської гарантії в частині строку забезпечення виконання зобов`язання за Договором - до 03.03.2024 (нова редакція пункту 19.6 Договору), а строк банківської гарантії повинен закінчуватись не раніше 03.03.2024 (нова редакція пункту 19.5 Договору).
07.02.2023 відповідач вніс зміни до Гарантії      №G8529/20 та Гарантії №G8728/20,      продовживши      строк дії банківських гарантій до 10.02.2024.
Також 06 березня 2023 відповідач зменшив суму Гарантії      №G8529/20      з 15960460,28      грн до 994332,00 грн (зміна № 4). Підставою для зменшення суми Гарантії      №G8529/20 став лист беніфеціара (приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго») № 09/9470 від 22.02.2023.
В рамках Договору Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго» здійснило на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Арес-С» авансовий платіж на суму 2485830 грн, що визнається сторонами справи, а тому, відповідно до ч. 1   ст. 75 ГПК України, не підлягає доказуванню.
Станом на 31.12.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю «Арес-С» роботи за Договором на суму авансового платежу (2485830 грн) не виконало.
01.02.2024 Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго» надіслало Акціонерному товариству «Комерційний індустріальний банк» вимогу № 01/6264 про сплату 994332,00 грн за Гарантією      № G8529/20.      У вимозі зазначено, що      принципал      (Товариство з обмеженою відповідальністю «Арес-С») не виконав зобов`язання за Договором на суму авансового платежу у розмірі 994332,00 грн.
Також 01.02.2024 Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго» надіслало Акціонерному товариству «Комерційний індустріальний банк» вимогу № 01/6266 від 31.01.2024 на суму 1491498,00 грн за Гарантією № G8728/20. У вимозі зазначено, що      принципал      (Товариство з обмеженою відповідальністю «Арес-С») не виконав зобов`язання за Договором на суму авансового платежу у розмірі 1491498,00 грн.
Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови
Мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного відповідачем в апеляційній скарзі
У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5   ст. 269 ГПК України   суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
У відповідності до   ст. 129 Конституції України   та ч. 1   ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
При цьому колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі «Трофимчук проти України» no.4241/03 від 28.10.2010).
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення учасників апеляційного провадження, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що рішення суду, яке переглядається, підлягає залишенню без змін, виходячи з наступного.
Відповідно до частин першої, четвертої    статті 200 Господарського кодексу України   гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов`язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов`язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні.
До відносин банківської гарантії в частині, не врегульованій цим Кодексом, застосовуються відповідні положення   Цивільного кодексу України.
Згідно зі   статтею 560 ЦК України   за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку.
Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
Відповідно до   статті 562 ЦК України   зобов`язання гаранта перед кредитором не залежить від основного зобов`язання (його припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли в гарантії міститься посилання на основне зобов`язання.
Частинами першою, третьою   статті 563 ЦК України   унормовано, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії.
                       У вимозі до гаранта або у доданих до неї документах кредитор повинен вказати, у чому полягає порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантією.
Як передбачено частиною другою   статті 564 ЦК України, гарант повинен розглянути вимогу кредитора разом з доданими до неї документами в установлений у гарантії строк, а у разі його відсутності - в розумний строк і встановити відповідність вимоги та доданих до неї документів умовам гарантії.
Відповідно до частин першої, третьої   статті 565 ЦК України   гарант має право відмовитися від задоволення вимоги кредитора, якщо вимога або додані до неї документи не відповідають умовам гарантії або якщо вони подані гарантові після закінчення строку дії гарантії.
                            Якщо гарант після пред`явлення до нього вимоги кредитора дізнався про недійсність основного зобов`язання або про його припинення, він повинен негайно повідомити про це кредитора і боржника; повторна вимога кредитора, одержана гарантом після такого повідомлення, підлягає задоволенню.
Таким чином відповідно до наведених законодавчих положень, з одного боку, гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником; гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією; кредитор повинен вказати, у чому полягає порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантією. З іншого боку, зобов`язання гаранта перед кредитором не залежить від основного зобов`язання (його припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли в гарантії міститься посилання на основне зобов`язання; якщо гарант після пред`явлення до нього вимоги кредитора дізнався про недійсність основного зобов`язання або про його припинення, він повинен негайно повідомити про це кредитора і боржника; але повторна вимога кредитора, одержана гарантом після такого повідомлення, підлягає задоволенню.
Об`єднана палата звертає увагу, що тлумачення наведених законодавчих положень таким чином, що гарант повинен перевірити, чи дійсно принципал порушив основне зобов`язання, і що він      має платити виключно в разі, якщо бенефіціар довів гаранту порушення основного зобов`язання принципалом, тобто те, що основне зобов`язання не припинено виконанням, унеможливлює застосування імперативних законодавчих положень про те, що зобов`язання гаранта перед кредитором не залежить від основного зобов`язання, зокрема і тоді, коли в гарантії міститься посилання на основне зобов`язання, та про те, що повторна вимога кредитора, одержана гарантом після повідомлення кредитора про недійсність або припинення основного зобов`язання, підлягає задоволенню. Іншими словами, таке розуміння законодавства призводить до врахування одних законодавчих положень і до ігнорування інших. Тому об`єднана палата відхиляє таке тлумачення законодавства.
Об`єднана палата вважає, що слід за можливості прагнути до такого тлумачення законодавства, щоб не виникала суперечність між його окремими положеннями та не було необхідності у наданні переваги одним положенням перед іншими. Тому об`єднана палата виходить із такого.
Механізм забезпечувального інституту гарантії, на відміну від інших видів забезпечення виконання зобов`язань, передбачає укладення не двох (основного та забезпечувального), а трьох правочинів.
Перш за все- це договір між бенефіціаром (боржником) та принципалом (кредитором), який спрямований на виникнення основного зобов`язання. Умова щодо забезпечення основного зобов`язання гарантією може передбачатися таким договором або висуватися бенефіціаром як      передумова укладення такого договору.
   Обов`язок банку чи іншої фінансової установи щодо видачі банківської гарантії виникає з договору між принципалом і такою фінансовою установою. Надання гарантії є фінансовою послугою, яка надається на підставі договору (пункт 6 частини першої статті   4, стаття   9 Закону України "Про фінансові послуги та фінансові компанії"   у чинній редакції, пункт 7 частини першої статті   4, стаття   6 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг"   у редакції, що діяла на час видачі гарантії у справі, що переглядається). Цим договором можуть визначатися, серед іншого, умови гарантії, строк її дії, сума, на яку видається гарантія, строк видачі гарантії, розмір оплати послуг гаранта тощо.
Третім правочином у механізмі забезпечувального інституту гарантії є видача гарантії на користь бенефіціара, яка є одностороннім правочином. Саме з цього правочину виникає грошове зобов`язання гаранта.
Хоча у механізмі забезпечувального інституту гарантії беруть участь три суб`єкти - бенефіціар, принципал та гарант, зазначені вище правочини не зв`язують всіх їх одночасно. Так, договір між бенефіціаром і принципалом, з якого виникає основне зобов`язання, зв`язує лише бенефіціара і принципала, але не гаранта. Договір між принципалом і гарантом зв`язує лише принципала і гаранта, але не бенефіціара. Односторонній правочин щодо видачі гарантії створює обов`язки лише для гаранта (частина третя   статті 202 ЦК України), а бенефіціар є кредитором у відповідному грошовому зобов`язанні.
Отже, забезпечувальна функція банківської гарантії виявляється у відносинах між бенефіціаром та принципалом, а не між бенефіціаром та гарантом. Натомість у відносинах між бенефіціаром та гарантом виникає окреме грошове зобов`язання, незалежне від зобов`язання за участю бенефіціара та принципала. Тому гарант має сплатити грошову суму, якщо виконані саме умови гарантії. Втручатися у відносини між бенефіціаром та принципалом, зокрема вирішувати, чи виконав принципал грошове зобов`язання за договором між бенефіціаром та принципалом, а відтак і про те, чи припинене основне зобов`язання виконанням, гарант не вправі.
Виходячи з викладеного, об`єднана палата вважає, що законодавчі положення про те, що гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником; гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, слід розуміти таким чином, що звернення бенефіціара до гаранта з вимогою про сплати грошової суми у випадку, коли принципал не порушив основного зобов`язання (наприклад, якщо воно припинене виконанням або з інших підстав, чи є недійсним) є правопорушенням. Водночас це правопорушення спрямоване проти принципала, а не проти гаранта, і воно не впливає на обов`язок гаранта по сплаті відповідної суми за гарантією.
Положення закону про те, що кредитор повинен вказати, у чому полягає порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантією (частина третя   статті 563 ЦК України), слугує меті ідентифікації порушення зобов`язання, а відтак, конкретизації банківської гарантії, і не вказує на обов`язок гаранта перевіряти таке порушення. Адже гарант може видати на користь одного й того ж бенефіціара декілька банківських гарантій за зверненням одного й того ж принципала у зв`язку з одним чи декількома договорами з бенефіціаром з різними умовами, що передбачають сплату за гарантіями у різних випадках.
Отже, кредитор-бенефіціар має право вимоги як за основним зобов`язанням, так і за незалежною від цього зобов`язання гарантією. Якщо він не отримає виконання за основним зобов`язанням, то, пред`явивши вимогу гаранту, отримає виконання.
Якщо ж бенефіціар за відсутності основного зобов`язання (наприклад, якщо воно припинене виконанням з інших підстав, є недійсним) звернеться до гаранта і отримає від нього грошову суму, то таке є набуттям майна (грошей) без достатньої правової підстави за рахунок потерпілого, оскільки за загальним правилом частини першої   статті 569 ЦК України   гарант має право на зворотну вимогу (регрес) до боржника в межах суми, сплаченої ним за гарантією кредиторові, то постраждалим є боржник (принципал). Він вправі звернутись до бенефіціара з вимогою про повернення принципалу коштів, сплачених гарантом, за правилами   глави 83 "Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави" ЦК України.
Крім того, об`єднана палата зазначає таке.
Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що тлумачення законодавства судам слід здійснювати системно, враховувати правову природу спірних відносин, загальну спрямованість законодавства та права України в цілому, а результат тлумачення законодавства має бути розумним та справедливим (пункт шостий   статті 3 ЦК України); зокрема, законодавство слід тлумачити у відповідності з розумними цілями регулювання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 911/1278/20 (провадження № 12-33гс22, пункт 7.33).
Об`єднана палата вважає, що призначенням інституту гарантії (§ 4   глави 49 ЦК України) є надання упевненості учасникам обороту в тому, що бенефіціар гарантовано і швидко одержить платіж, якщо надасть документи, передбачені гарантією (наприклад, товарно-транспортну накладну, акт приймання-передачі виконаних робіт тощо), причому навіть і в тому випадку, коли між принципалом і бенефіціаром існує спір щодо виконання зобов`язання. Запорукою тому має бути надійність банківської системи. Тим самим у разі виникнення спору щодо наявності чи відсутності боргу принципала останній та бенефіціар в частині стягнення боргу міняються місцями: не бенефіціар звертається до суду за стягненням боргу (бо він вже одержав від гаранта суму боргу, яку вважав наявною), а принципал позивається до суду про стягнення з бенефіціара суми, яку принципал вважає отриманою за його рахунок без достатньої правової підстави (глава 83 ЦК України) з огляду на відсутність боргу принципала.
Крім того, під час тлумачення вказаних вище законодавчих положень об`єднана палата бере до уваги міжнародну практику щодо гарантій, зокрема вважає за необхідне звернутися до відповідних міжнародних актів.
Згідно з пунктом 1 статті 2 Уніфікованих правил Міжнародної торгівельної палати для гарантій на першу вимогу 1992 року банківська гарантія означає будь-яку гарантію або платіжне зобов`язання банку, страхової компанії або будь-якої іншої юридичної або фізичної особи (гарант), видану у письмовій формі та яка містить зобов`язання виплатити грошову суму у разі подання письмового платіжного вимоги, складеної відповідно до її умов, а також інших документів (наприклад, сертифіката, виданого архітектором або інженером, судового чи арбітражного рішення), якщо таке зобов`язання видано, зокрема, по наказу й під відповідальність однієї сторони (принципала).
Згідно з пунктом а) статті 20 Уніфікованих правил будь-яка платіжна вимога повинна бути зроблена у письмовій формі на додаток до документів, визначених у самій гарантії, та повинна включати письмову заяву, яка знаходиться або в самому тексті вимоги, або в окремих документах; письмова заява має містити: 1) твердження, що принципал порушив свої зобов`язання за основним контрактом, а у разі тендерної гарантії - умови тендеру, а також 2) зобов`язання, які порушив принципал.
При цьому згідно з пунктом b) статті 20 Уніфікованих правил гарантія за своєю природою є самостійною угодою,   незалежною від основного контракту   або тендеру, на якій вона ґрунтується, тому гарант жодним чином не пов`язаний таким контрактом або тендером,   незважаючи на те, що посилання на них містяться в тексті гарантії;   обов`язок гаранта - сплатити грошову суму, зазначену в гарантії, за поданням письмової вимоги та інших документів, зазначених у гарантії, які   за зовнішніми ознаками   відповідають умовам, описаним у гарантії. Статтею 9 зазначених Уніфікованих правил встановлено, що всі документи, що надаються згідно з гарантією, включаючи платіжну вимогу, мають бути перевірені гарантом з належною увагою, аби визначити, чи відповідають вони   за зовнішніми ознаками   умовам гарантії. Якщо такі документи не відповідають за зовнішніми ознаками умовам, зазначеним у гарантії, вони мають бути відхилені.
Конвенція Організації Об`єднаних Націй про незалежні гарантії та резервні акредитиви від 11.12.1995 у статті 2 (1) визначає, що для цілей цієї Конвенції зобов`язання означає незалежне зобов`язання, під яким у міжнародній практиці розуміється незалежна гарантія або резервний акредитив і яке видається банком або іншою установою або особою ("гарантом/емітентом"), сплатити бенефіціару певну або таку, що може бути визначена, суму на просту вимогу або на вимогу поданням інших документів відповідно до будь-яких документарних умов зобов`язання, які вказують або з яких випливає, що платіж належить за невиконання будь-якого зобов`язання або настання іншої обставини, або в сплату за позикові або авансовані кошти, або як платіж у погашення будь-якої строкової заборгованості принципала/наказодавця чи іншої особи. У силу статті 3 цієї Конвенції гарантія є незалежним зобов`язанням, тобто таким, що а)   не залежить від наявності або дійсності основного правочину або будь-якого іншого зобов`язання   або b) не визначається будь-якою умовою, не зазначеною у зобов`язанні, або будь-якою майбутньою невизначеною дією або подією за виключенням надання документів або іншої подібної дії або події у межах діяльності гаранта/емітента.
Пунктом 1 статті 16 тієї ж Конвенції встановлено, що гарант/емітент розглядає вимогу та будь-які супроводжуючі документи згідно зі стандартом поведінки, зазначеним у пункті 1 статті 14 [стаття 14 "Стандарт поведінки та відповідальності гаранта/емітента"]. При визначенні того, чи відповідають ці документи   за зовнішніми ознаками   умовам зобов`язання і чи узгоджуються вони одне з другим, гарант/емітент гідним чином враховує міжнародний стандарт практики незалежних гарантій та резервних акредитивів.
Пунктом 1 статті 19 тієї ж Конвенції встановлено, що виключення з зобов`язання здійснити платіж можуть відбутися, "якщо явно очевидно, що: а) будь-який документ не є оригінальним або був підробленим; b) платіж не є належним на підставі, зазначеній у вимозі та допоміжних документах, або с) з урахуванням виду та мети зобов`язання відсутні достатні підстави, гарант/емітент, діючи добросовісно, має по відношенню до бенефіціара право призупинити платіж.
Згідно з Уніфікованими правилами для гарантій на вимогу 2010 року, затвердженими Міжнародною торговою палатою, гарантія за своєю природою   не залежить від основного правочину   та заяви, а гарант жодним чином не пов`язаний і не обмежений умовами правочину. Посилання в гарантії на основний правочин для мети його ідентифікації не змінює незалежної природи гарантії. Зобов`язання гаранта платити по гарантії   не залежить від вимоги та заперечень, що випливають з будь-яких заперечень поза межами відносин поміж гарантом та бенефіціаром   (п. "а" статті 5).
Статтею 12 "Межі відповідальності гаранта по гарантії" тих же Уніфікованих правил встановлено що гарант несе відповідальність перед бенефіціаром лише у відповідності, по-перше, з умовами самої гарантії, а по-друге, з цими правилами у тій мірі, в якій вони узгоджуються з умовами гарантії, у межах суми гарантії.
З огляду на аналіз міжнародних актів, що регулюють правовий обіг гарантій, об`єднана палата відзначає самостійність зобов`язання з гарантії, тобто непов`язаність такого зобов`язання з основним зобов`язанням.
Виходячи з викладеного, об`єднана палата дійшла висновку, що наведені вище норми   ГК України   і   ЦК України   слід розуміти таким чином, що гарант не вправі робити власних висновків щодо наявності чи відсутності обов`язку принципала, а зобов`язаний платити за гарантією, якщо вимога та додані документи (якщо вони передбачені умовами гарантії) за зовнішніми ознаками відповідають умовам гарантії.   Стаття 565 ЦК України   визначає вичерпний перелік випадків, коли гарант має право відмовитися від задоволення вимоги кредитора. Цей перелік, зокрема, не містить такої підстави для відмови гаранта від платежу, як відсутність чи недоведення бенефіціаром порушення основного зобов`язання боржником.
Загальний порядок, умови надання та отримання банками гарантій/контргарантій та їх виконання визначений підзаконним актом -      Положенням про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах, затвердженим   постановою Правління Національного банку України № 639 від 15.12.2004   (далі - Положення №      639).
Відповідно до підпункту 9 пункту 3 розд. І цього Положення гарантія - спосіб забезпечення виконання зобов`язань, відповідно до якого банк-гарант бере на себе грошове зобов`язання перед бенефіціаром сплатити кошти в разі настання гарантійного випадку. Зобов`язання банку-гаранта перед бенефіціаром не залежить від базових відносин, які забезпечуються такою гарантією (їх припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли посилання на такі базові відносини безпосередньо міститься в тексті гарантії.
Відповідно до п. 36 розд. V Положення № 639 банк-гарант (резидент), отримавши від бенефіціара або банку бенефіціара, або іншого банку вимогу, перевіряє достовірність цієї вимоги, а також те, що вона становить належне представлення.
Вимога - лист або повідомлення з вимогою до банку-гаранта / банку-контргаранта сплатити кошти за гарантією / контргарантією. Вимога за гарантією складається бенефіціаром і подається у довільній формі, якщо інше не визначено умовами гарантії (у якій має зазначатися, у чому полягає порушення принципалом базових відносин, забезпечених гарантією), або надсилається у формі повідомлення банку-гаранту. Вимога за контргарантією складається банком-гарантом (або іншим банком-контргарантом) і подається за довільною, якщо інше не визначено умовами контргарантії, формою або надсилається у формі повідомлення банку-контргаранту (пп. 7 п. 2 розд. І Положення № 639).
Тобто, отримавши вимогу від бенефіціара, Банк (гарант) повинен був перевірити її на відповідність таким критеріям: 1) чи є така вимога належним представленням; 2) чи є така вимога достовірною.
Пп. 11 п. 2 розд. І Положення № 639 унормовано, що належне представлення - представлення документів за гарантією / контргарантією, яке відповідає вимогам і умовам такої гарантії / контргарантії; вимогам правил, яким підпорядковується гарантія / контргарантія, а якщо немає відповідного положення в гарантії / контргарантії або правилах, - міжнародній стандартній практиці за гарантіями / контргарантіями.
Положення № 639 не дає визначення достовірності вимоги. Водночас зі змісту пунктів 54 (авізуючий банк (резидент), отримавши від іншого банку гарантію, перевіряє достовірність цієї гарантії (перевіряє ключі, підписи, формат SWIFT)), 69 (банк-гарант (резидент), отримавши від іншого банку контргарантію, перевіряє достовірність цієї контргарантії (перевіряє ключі, підписи, формат SWIFT)) випливає, що під перевіркою достовірності вимоги слід розуміти перевірку того, що вимога подана (підписана) бенефіціаром (від його імені), а не іншою особою.
У Положенні № 639 (п.п. 7 пункту 3) у відповідності з частиною третьою   статті 563 ЦК України   зазначено, що у вимозі має зазначатися, у чому полягає порушення принципалом базових відносин, забезпечених гарантією. Це положення корелюється з частиною першою   статті 564 ЦК України, відповідно до якої після одержання вимоги кредитора гарант повинен негайно повідомити про це боржника і передати йому копії вимоги разом з доданими до неї документами. Тобто зазначені положення спрямовані виключно на інформування боржника про дії його контрагента - кредитора, спрямовані на одержання коштів за гарантією (зокрема, для запобігання подвійної сплати боргу як гарантом, так і боржником). Ці положення не надають банку права відмовляти у сплаті коштів з підстав, не передбачених   статтею 565 ЦК України.
Отже, наведені положення цього підзаконного акта відповідають § 4   глави 49 ЦК України.
Враховуючи висновки, сформульовані у цій постанові, об`єднана палата відступає від висновку, наведеного у постанові Верховного Суду від 18 червня 2021 року у справі № 910/16898/19, що при вирішенні спору про існування обов`язку гаранта сплатити за гарантією до предмета доказування входить дослідження наявності чи відсутності виникнення порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією.
За висновками Великої Палати Верховного Суду у разі, коли вона відступила від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні в одній зі справ Верховного Суду України, Великої Палати Верховного Суду чи Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати), згідно з частиною шостою   статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів"   суди враховують висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі №      161/12771/15-ц (пункт 88), від 26 червня 2019 року у справі №      761/9584/15-ц (пункт 93), від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (пункт 27.3), від 30 червня 2020 року у справі № 264/5957/17 (пункт 43)).
Аналогічно у разі, коли об`єднана палата відступила від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні в одній зі справ Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати), згідно з частиною шостою   статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів"   суди враховують висновок, викладений у такій постанові об`єднаної палати.
Вказані правові висновки викладені в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 17.05.2024 у справі №910/17772/20, та враховуються судом при розгляді даної справи.
Як вбачається з матеріалів справи, 01.02.2024 Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго» надіслало Акціонерному товариству «Комерційний індустріальний банк» вимогу № 01/6264 про сплату 994332,00 грн за Гарантією      № G8529/20.      У вимозі зазначено, що      принципал      (Товариство з обмеженою відповідальністю «Арес-С») не виконав зобов`язання за Договором на суму авансового платежу у розмірі 994332,00 грн.
Також, 01.02.2024 Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго» надіслало Акціонерному товариству «Комерційний індустріальний банк» вимогу № 01/6266 від 31.01.2024 на суму 1491498,00 грн за Гарантією № G8728/20. У вимозі зазначено, що      принципал      (Товариство з обмеженою відповідальністю «Арес-С») не виконав зобов`язання за Договором на суму авансового платежу у розмірі 1491498,00 грн.
Наведене спростовує доводи відповідача про те, що пред`явлені вимоги позивача не містять суті порушення принципалом зобов`язань,      забезпечених Гарантіями.
Станом на день розгляду справи в суді відповідач не сплатив позивачу 2 485 830,00 грн.
Відповідач листом № 04.1/998 від 13.02.2024       відмовив у задоволенні вимог      у зв`язку з наявністю форс-мажорних обставин - військової агресії російської федерації проти України та веденням на всій території України воєнного стану, оскільки території на яких мають виконуватись роботи, є тимчасово окупованими або віднесені до переліку територій активних бойових дій.
Оскільки зміст гарантії є обов`язок гаранта сплатити кредитору-бенефіціару грошову суму, вона відноситься не до майнових (забезпечуються шляхом одержання, утримання майна), а особистих забезпечень виконання зобов`язань, відповідно до яких кредитор покладається на ділову репутацію, порядність гаранта, від якого має отримати задоволення у разі порушення зобов`язання боржником. Гарантія не є мірою цивільно-правової відповідальності, настання якої можливе      лише за наявності вини боржника (неустойка, завдаток), а тому при реалізації гарантії вина боржника не має значення, достатньо лише факт порушення останнім (боржником) забезпеченого зобов`язання.
Грошове зобов`язання, що виникає за договором гарантії, є зобов`язанням між гарантом та бенефіціаром, а не між бенефіціаром і принципалом. Такий обов`язок, про що судом зазначено вище, настає у випадку порушення боржником зобов`язання, і є      однією з підстав припинення цього обов`язку є сплата гарантом кредиторові (бенефіціару) суми, на яку видана гарантія (ст. 568 ЦК України).
Оскільки гарантія не є мірою цивільно-правової відповідальності, для настання гарантійного випадку наявність вини боржника не має значення, а тому підстави, з яких Товариство з обмеженою відповідальністю «Арес-С» (принципал) прострочило строк виконання робіт, не є такими, що зумовлюють ненастання такого випадку, у тому числі і передбачені   ст. 617 ЦК України.
Виходячи з матеріалів справи в їх сукупності, колегія суддів констатує, що отримавши вимогу від бенефіціара, Банк (гарант) повинен був перевірити її на відповідність таким критеріям: 1) чи є така вимога належним представленням; 2) чи є така вимога достовірною, та зазначає, що вимога позивача про виплату за банківською гарантією є належно представленою та достовірною, оскільки матеріали справи не містять належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження протилежного.
З огляду на викладене, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про відповідність вимог умовам виданих банківськіх  гарантій      № G8529/20 та № G8728/20, у зв`язку з чим дійшов правильного висновку про задоволення позову в частині стягнення 2 485 830,00 грн гарантійної суми.
Посилання третьої особи у відзиві на апеляційну скаргу на необхідність врахування судом апеляційної інстанції висновків рішення Господарського суду Харківської області 07 жовтня 2024 року та постанови Верховного Суду від 13.03.2025 у справі № 922/1778/24 за позовом Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «УКРЕНЕРГО» до Товариства з обмеженою відповідальністю «АРЕС-С» в частині стягнення суми авансового платежу у розмірі 2 485 830,00 грн, колегією суддів відхиляються, оскільки рішення Господарського суду Харківської області від 07 жовтня 2024 року та постанова Верховного Суду від 13.03.2025 у справі № 922/1778/24, на момент прийняття 22.07.2024 року оскаржуваного рішення у даній справі №910/3638/24 були відсутні, судом першої інстанції не досліджувались і не могли бути досліджені.
З огляду на викладене  необґрунтованою є вимога третьої особи про необхідність дослідження судом апеляційної інстанції обставини – стягнення авансу в розмірі 2 485 830,00 грн в іншій справі № 922/1778/24 та закриття провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст.231 ГПК України.
Щодо наданих Відповідачем до суду апеляційної інстанції 31.10.2024 додаткових письмових пояснень стосовно ухвалення Господарським судом Харківської області 07 жовтня 2024 року рішення у справі № 922/1778/24 за позовом Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «УКРЕНЕРГО» до Товариства з обмеженою відповідальністю «АРЕС-С», про стягнення суми авансового платежу у розмірі 2 485 830,00 грн., пені у розмірі 397 732,80 грн., інфляційних втрат у розмірі 59 893,89 грн. та 3% річних у розмірі 32 601,05 грн., колегія суддів зазначає наступне.
Предметом спору у справі №910/3638/24 є не вимога до третьої особи про повернення нею авансового платежу, а саме вимога до Відповідача про сплату коштів за гарантією у зв`язку з настанням гарантійного випадку – а саме порушення Принципалом зобов`язань в частині авансу, визначених умовами Гарантії №G8529/20 та Гарантії №G8728/20.
Умови та зобов`язання Відповідача як банка-гаранта визначені виключно змістом виданої ним гарантії. Саме тому, вимога Позивача була надіслана Відповідачу в порядку та на умовах, визначених Гарантіями.
Відповідачем проігноровано, що при визначенні правовідносин між Позивачем як бенефеціаром та Відповідачем як Гарантом слід керуватись змістом гарантій №G8529/20, №G8728/20, як зобов`язанням, що мають самостійний (автономний) характер по відношенню до зобов`язань, встановлених умовами Договору, що кореспондується з положеннями ст. 562 ЦК України.
Отже, підставою для здійснення виплати грошових коштів за гарантіями є належним чином оформлені вимоги бенефеціара, які мають бути письмовими та відповідати умовам передбаченим у самій гарантії. При цьому зобов`язання Гаранта платити за гарантією не залежить від вимог або заперечень, що випливають з будь яких відносин поза відносинами між гарантом та бенефеціаром.
У правовідносинах між бенефеціаром та гарантом слід керуватись саме умовами гарантії її змістом як зобов`язанням, що має самостійний характер щодо основного зобов`язання, встановленого умовами договору, а не змістом договору, укладеного між бенефеціаром та принципалом, який не стосується гарантійних зобов`язань гаранта перед бенефеціаром та стороною якого гарант не є.
Відповідно до змісту пункут 2 Розділу І Положення про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах, затвердженого постановою Правління НБУ №639 від 15.12.2004, гарантії можуть бути відкличними або безвідкличними, умовними або безумовними.
Безумовна гарантія - гарантія, за якою банк-гарант у разі порушення принципалом свого зобов`язання, забезпеченого гарантією, сплачує кошти бенефеціару за першою його вимогою без подання будь яких інших документів або виконання будь яких інших умов.
Видані відповідачем, Гарантія №G8529/20 та Гарантія №G8728/20, є безумовними та безвідкличними та видані саме в забезпечення виконання Принципалом зобов`язань на суму авансового платежу.
Враховуючи той факт, що станом на дату звернення до банку Гаранту з Вимогами 1 та 2 земельно кадастрові роботи Принципалом не були виконані, а авансові платежі в сумі 2 485 830,00 грн  відповідними актами не підтверджено, Відповідач без належних правових підстав не виконав зобов`язання перед Позивачем щодо сплати коштів за Гарантіями на суму 2 485 830,00 грн.
З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу обґрунтовано не досліджувались судом з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, та дійшов правильного висновку про задоволення позову.
Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують вірного по суті рішення суду, при ухваленні якого судом надано оцінку як кожному доказу окремо, так і в їх сукупності, вірно встановлено характер спірних правовідносин та в цілому правильно застосовані норми матеріального права, які їх регулюють.
Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди відповідача з висновками суду першої інстанції про задоволення позову, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає, що у апеляційній скарзі не наведено достатніх та переконливих доводів, на підставі яких колегія суддів могла б дійти висновку про помилковість висновків суду першої інстанції.
Доводи та міркування скаржника під час апеляційного перегляду прийнятого у справі рішення взяті судом до уваги у тій мірі, в якій вони узгоджуються з викладеним у мотивувальній частині постанови, однак не спростовують та не впливають на прийняття рішення у даному спорі, належно оцінені та обгрунтовано відхилені під час апеляційного перегляду у справі, внаслідок чого у задоволенні апеляційної скарги відповідача належить відмовити.
Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 1   ст. 74 ГПК України   кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно ч. 1   ст. 77 ГПК України   обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.                                                            
Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994, серія А, №303-А, п.29).
Статтею 276 ГПК України   встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, доводи відповідача (апелянта) суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують правильних висновків суду про задоволення позову.
Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі     ст.129 ГПК України     покладаються на апелянта.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:
1.Апеляційну скаргу    Акціонерного товариства «Комерційний індустріальний банк» на рішення Господарського суду міста Києва від 22.07.2024 у справі №910/3638/24 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 22.07.2024 у справі №910/3638/24 залишити без змін.
3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Акціонерне товариство «Комерційний індустріальний банк».
4. Матеріали справи №910/3638/24 повернути до Господарського      суду міста Києва.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.
Повний текст постанови підписано 26.06.2025.
Головуючий суддя                                                            І.М. Скрипка 
Судді                                                                                А.І. Тищенко

                                                                                А.О. Мальченко