УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
18 червня 2025 року
м. Київ
справа № 755/2821/23
провадження № 51-1958 ск 24
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого         ОСОБА_1 ,
суддів:                  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Дніпровського районного суду                     м. Києва від 15 березня 2023 року та ухвалу Київського апеляційного суду від             08 квітня 2025 року щодо останнього,
встановив:
Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 15 березня 2023 року, залишеним без змін ухвалою Київського апеляційного суду від 08 квітня 
2025 року,  ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 307 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років  з конфіскацією всього майна, належного йому на праві власності.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у провадженні.
За обставин, викладених у вироку, ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він, у невстановлені досудовим розслідуванням дату та час, але не пізніше 
19 січня 2023року, незаконно придбав з метою збуту у невстановленої досудовим розслідуванням особи, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс.
В подальшому, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне зберігання з метою збуту особливо небезпечного наркотичного засобу - канабісу, ОСОБА_5 , зберігаючи його при собі, направився по території 
м. Києва залишати наркотичні засоби в схованках з метою подальшого збуту невизначеному колу осіб.
Так, 19 січня 2023 року, в невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 14 год 30 хв., перебуваючи за адресою: м. Київ, просп. Гагаріна, 11, що є територією Навчально-виховного комплексу № 176 ім.Мігеля Де Сервантеса Сааверди Дніпровського району м. Києва, ОСОБА_5 здійснив зберігання шляхом створення схованки з метою збуту невизначеному колу осіб особливо небезпечного наркотичного засобу, обіг якого заборонено, - канабісу, який був заздалегідь розфасований у поліетиленовому зіп-пакеті, у вказаному місці.
В цей же день, в період часу з 16 год 03 хв. по 16 год 12 хв., за вищевказаною адресою на території зазначеного навчального закладу працівниками поліції в ході огляду місця події було виявлено схованку особливо небезпечного наркотичного засобу, обіг якого заборонено, - канабісу, масою 0,93 г, який був заздалегідь розфасований у поліетиленовому зіп-пакеті, що знаходився в згортку ізоленти чорного кольору, який ОСОБА_5 залишив у вказаному місці для зберігання з метою збуту.
Крім того, 19 січня 2023 року, в невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 14 год 30 хв., за адресою: м. Київ, просп. Гагаріна, 11, на території Навчально-виховного комплексу № 176 ім.Мігеля Де Сервантеса Сааверди Дніпровського району м. Києва, ОСОБА_5 , реалізуючи свій злочинний умисел, повторно здійснив зберігання шляхом створення схованок з метою збуту особливо небезпечного наркотичного засобу - канабісу, масою 0,88 г, 0,84 г, 0,86 г, 0,93 г та  0,86 г, які були заздалегідь розфасовані у поліетиленових зіп-пакетах, що знаходилися в згортках ізоленти чорного кольору, які останній залишив у вказаному місці для зберігання з метою збуту. 
В цей же день, в період часу з 16 год 03 хв. по 16 год 44 хв., за вищевказаною адресою на території зазначеного навчального закладу працівниками поліції в ході огляду місця події було виявлено схованки особливо небезпечного наркотичного засобу, обіг якого заборонено, - канабісу, масою 0,88 г, 0,84 г, 0,86 г, 0,93 г та 0,86 г, який був заздалегідь розфасований у поліетиленових зіп-пакетах, які ОСОБА_5 залишив у вказаному місці для зберігання з метою збуту.
Таким чином, ОСОБА_5 незаконно придбав та зберігав в схованках на території Дніпровського району м. Києва особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс, загальною масою 5,3 г, з метою подальшого збуту.
Також, 19 січня 2023 року, о 14 год 30 хв., за адресою: м. Київ, бульвар 
Верховної Ради, 24-А працівниками поліції було затримано ОСОБА_5 . У подальшому, в період часу з 15 год 37 хв. до 15 год 56 хв., за вказаною адресою було проведено особистий обшук останнього, під час якого виявлено та вилучено іншу частину отриманих від невстановленої досудовим розслідуванням особи, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, 14 згортків ізоленти чорного кольору, всередині кожного з яких знаходився поліетиленовий зіп-пакет з речовиною, що містить в своєму складі особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс, масою 21,25 г, які ОСОБА_5 повторно придбав та зберігав при собі з метою подальшого збуту.
У касаційній скарзі захисник, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого через суворість, просить оскаржувані судові рішення скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
В обґрунтування зазначає про відсутність у діянні ОСОБА_5 кваліфікуючої ознаки - повторність та заперечує епізод розповсюдження наркотичного засобу масою 21,25 г, який був вилучений при особистому обшуку останнього, оскільки обвинувачення не містить інформації щодо факту збуту наркотичних засобів жодній особі. Окрім того, вказує, що досудовим розслідуванням не було внесено до ЄРДР відомостей щодо факту розповсюдження ОСОБА_5 наркотичного засобу масою 21,25 г, який останній придбав та зберігав при собі з метою подальшого збуту. Вважає, що суди попередніх інстанцій необґрунтовано призначили занадто суворе покарання, оскільки не врахували стан здоров`я ОСОБА_5 , наявність пом`якшуючої покарання обставини - активне  сприяння розкриттю кримінального правопорушення, що свідчить про можливість застосування положень статей 
69, 75 КК України. Апеляційний суд, переглядаючи вирок, безпідставно відкинув доводи апеляційної скарги захисника та дійшов передчасного висновку про законність і обґрунтованість рішення суду. 
Перевіривши касаційну скаргу та долучені до неї копії судових рішень, Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 2 частини 2 статті 428 КПК України з огляду на таке.
Відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
При розгляді скарги суд касаційної інстанції виходить із фактичних обставин, установлених судами першої та апеляційної інстанцій, при цьому переглядає судові рішення у межах касаційної скарги.
Як слідує із вироку, провадження у місцевому суді було розглянуто в порядку 
ч. 3 ст. 349 КПК України.
За приписами вказаної процесуальної норми, у разі розгляду кримінального провадження без дослідження доказів, щодо обставин, які ніким не оспорюються, учасники судового провадження будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи.
З наведеного слідує, що ОСОБА_5 погодився із встановленими органом досудового розслідування фактичними обставинами вчинення кримінальних правопорушень, зокрема і про наявність у його діях мети збуту, повторності таких діянь. Отже, ці обставини не можуть бути предметом оскарження в силу положень 
ч. 3 ст. 349, ч. 2 ст. 394 КПК України.
Як убачається з копій оскаржуваних судових рішень, під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції в межах висунутого обвинувачення, ОСОБА_5 , надаючи показання суду, повністю визнав себе винуватим у вчиненні інкримінованих йому за ч. 2 ст. 307 КК України злочинів, у скоєному щиро розкаявся, не оспорював жодних фактичних обставин, не заперечував проти розгляду провадження у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, заявивши, що розуміє зміст цих обставин. Водночас, суд переконався у добровільності та істинності його позиції, а також позиції інших учасників судового провадження і роз`яснив, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи.
За наслідками розгляду обвинувального акту в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, місцевий суд прийшов до висновку, що обвинувачений ОСОБА_5 своїми умисними діями вчинив незаконне придбання та зберігання особливо небезпечного наркотичного засобу з метою збуту, вчиненого повторно, а також зберігання з метою збуту особливо небезпечного наркотичного засобу у місці, що призначене для проведення навчальних заходів, вчиненого повторно, та кваліфікував його дії за 
ч. 2 ст. 307 КК України.
При вирішенні питання щодо призначення ОСОБА_5 покарання суд першої інстанції, відповідно вимог статей 50, 65 КК України, врахував характер і ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, дані про його особу, який раніше не судимий, не працює, має ряд тяжких захворювань, його щире каяття та відсутність обставин, що обтяжують покарання.
З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про призначення покарання у межах санкції ч. 2 ст. 307 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією всього майна, яке слід відбувати реально. При цьому зазначив, що не вбачає правових підстав для застосування ст. 75 КК України, оскільки саме таке покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нового злочину.
Непогодившись із вироком суду, захисник ОСОБА_4 оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на те, що ОСОБА_5 не погоджувався на обмеження дослідження судом обставин справи в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.
Апеляційний суд перевіряючи в порядку апеляційної процедури вирок суду першої інстанції встановив правильність застосування ч. 3 ст. 349 КПК України, вказавши, що матеріали кримінального провадження містять заяву обвинуваченого про роз`яснення йому наслідків застосування вказаної правової норми. Даний висновок суду апеляційної інстанції захисником у касаційній скарзі не заперечується.
З урахуванням викладеного, за вказаних фактичних обставин, колегія суддів вважає, що суди дійшли правильного висновку про кваліфікацію дій ОСОБА_5 за 
ч. 2 ст. 307 КК України.
Крім цього, вказаний суд надав відповіді на всі доводи апеляційної скарги, погодився з призначеним судом першої інстанції покаранням, при цьому не встановив підстав для застосування положень ст. 69 КК України та звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, зазначивши, що виправлення ОСОБА_5 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.
Колегія суддів вважає, що ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України.
Доводи касаційної скарги про невнесення до ЄРДР відомостей щодо незаконного придбання та зберігання ОСОБА_5 наркотичного засобу масою 21,25 г, з огляду на положення ч. 3 ст. 349, ч. 2 ст. 394 КПК України, не можуть бути предметом касаційного перегляду.
Таким чином, на переконання колегії суддів, судами попередніх інстанцій належним чином враховано всі обставини в їх сукупності, а саме характер і ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень у сфері обігу наркотичних засобів, дані про особу ОСОБА_5 , обставину, що пом`якшує покарання  - щире каяття, та відсутність обставин, які обтяжують покарання, тому призначене покарання є необхідним і достатнім для виправлення останнього і попередження нових кримінальних правопорушень, відповідає вимогам ст. 65 КК України.
Разом з цим, перебування засудженого на постійному лікуванні та необхідність лікарського нагляду не є підставою для застосування до нього при призначенні покарання положень ст. ст. 69, 75 КК України.
Суд касаційної інстанції зазначає, що відсутність підстав для пом`якшення призначеного засудженому покарання у виді 6 років позбавлення волі, виключає можливість застосування інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням, передбаченого ст. 75 КК України, оскільки у цьому випадку не дотримується одна із обов`язкових умов застосування цього інституту, а саме призначення покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років.
Переконливих аргументів, які б свідчили про наявність підстав для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень, у касаційній скарзі не наведено та Судом не встановлено. 
З урахуванням викладеного, обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а із касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Дніпровськогорайонного суду м. Києва від 15 березня 2023 року та ухвалу 
Київського апеляційного суду від 08 квітня 2025 року щодо останнього. 
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                                ОСОБА_2                                     ОСОБА_3