П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  600/4549/24-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Лелюк Олександр Петрович 
Суддя-доповідач -  Сторчак В. Ю.   
18 серпня 2025 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Сторчака В. Ю. 
суддів:  Матохнюка Д.Б.  Граб Л.С. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 05 лютого 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Чернівецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії.
Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 05 лютого 2025 року позов задоволено.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо не зарахування при призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком до його страхового стажу періоду роботи, відображеного у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 24 вересня 1980 року, а саме: період роботи з 03 листопада 1997 року по 30 листопада 2001 року в ТОВ «Бомонд Сінема Інтернешнл» на посаді водія.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи, відображений у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 24 вересня 1980 року, а саме: період роботи з 03 листопада 1997 року по 30 листопада 2001 року в ТОВ «Бомонд Сінема Інтернешнл» на посаді водія.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 04 грудня 2023 року про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні, а також провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії за віком з дня її призначення, з урахуванням раніше виплачених сум.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області судові витрати у виді судового збору в розмірі 1211 грн 20 коп. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 грн 00 коп.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.
Позивач направив на адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, а скаргу - без задоволення, оскільки вважає, що судом вірно встановлені обставини справи та надано їх належну правову оцінку.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, згідно із записами трудової книжки НОМЕР_1 від 24 вересня 1980 року (записи №28, 29) ОСОБА_1 у період з 03 листопада 1997 року по 30 листопада 2001 року працював на посаді водія у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Бомонд Сінема Інтернешнл» (ТОВ «Бомонд Сінема Інтернешнл»). (а.с. 29)
Згідно з індивідуальними відомостями про застраховану особу ОСОБА_1 за формою ОК-5 у таких міститься інформація про сплату страхових внесків роботодавцями за позивача у період, починаючи з грудня 2001 року. Натомість відомості про сплату страхованих внесків за ОСОБА_1 у період його роботи у ТОВ «Бомонд Сінема Інтернешнл» з 03 листопада 1997 року по 30 листопада 2001 року відсутні. (а.с. 35-40, 117-119, 163-166, 183-185)
Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, 04 грудня 2023 року ОСОБА_1 , звертався до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком, до якої серед низки документів була додана і трудова книжка. (а.с. 103-104)
Вказана вище заява була розглянута за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, що також визнається учасниками справи.
Факт розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком саме Головним управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області також підтверджується листом Головного управління Пенсійного фонду в місті Києві від 06 серпня 2024 року №2600-0202-8/153263. (а.с. 46-47)
За результатами розгляду заяви ОСОБА_1 йому було призначено пенсію за віком від 19 вересня 2023 року на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням страхового стажу 36 років 0 місяців 23 дні. Розмір призначеної пенсії склав 8100,18 грн. (а.с. 53)
При цьому, як вбачається з матеріалів пенсійної справи позивача, до страхового стажу роботи позивача пенсійним органом зараховано такі періоди його роботи: з 24 вересня 1980 року по 12 жовтня 1981 року, з 19 жовтня 1981 року по 21 жовтня 1983 року, з 22 жовтня 1983 року по 04 грудня 1985 року, з 03 лютого 1986 року по 22 травня 1987 року, з 25 травня 1987 року по 03 вересня 1987 року, з 04 вересня 1987 року по 05 травня 1989 року, з 06 травня 1989 року по 21 жовтня 1991 року, з 22 жовтня 1991 року по 24 листопада 1994 року, з 29 листопада 1994 року по 01 квітня 1996 року, з 02 квітня 1996 року по 30 вересня 1996 року, з 01 жовтня 1996 року по 01 лютого 1997 року, з 01 грудня 2001 року по 29 грудня 2001 року, з 01 січня 2002 року по 31 грудня 2003 року, з 01 січня 2004 року по 21 серпня 2009 року, з 25 серпня 2009 року по 31 грудня 2009 року, з 01 лютого 2010 року по 31 березня 2010 року, з 01 травня 2010 року по 29 лютого 2012 року, з 01 червня 2012 року по 31 липня 2012 року, з 01 лютого 2014 року по 14 лютого 2014 року, з 17 лютого 2014 року по 04 квітня 2016 року, з 08 квітня 2016 року по 26 квітня 2018 року, з 02 травня 2018 року по 30 вересня 2023 року. (а.с. 94).
В матеріалах пенсійної справи ОСОБА_1 наявна довідка Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 14 листопада 2023 року №12-17/726, згідно з якою в архівних документах з особового складу Товариства з обмеженою відповідальністю «Бомонд Сінема Інтернешнл» значиться, що ОСОБА_1 03 листопада 1997 року був зарахований на посаду водія у ТОВ «Бомонд Сінема Інтернешнл» (наказ №52-к від 03 листопада 1997 року), а 30 листопада 2001 року звільнений за власним бажанням за статтею 38 Кодексу законів про працю України (наказ №56-к від 30 листопада 2001 року). (а.с. 113, 162 на звороті)
28 лютого 2024 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві проведено перерахунок пенсії позивача у зв`язку з донарахуванням стажу з 03 лютого 1997 року по 31 жовтня 1997 року. За результатами проведеного перерахунку розмір пенсії позивача склав 8317,77 грн, при цьому страховий стаж позивача визначено тривалістю 36 років 11 місяців 22 дні. (а.с. 147)
У березні 2024 року у зв`язку з уточненням даних в електронній пенсійній справі (зміна страхового стажу) позивачу також здійснювався перерахунок пенсії, за результатами якого розмір пенсії позивача склав 9114,12 грн, а страховий стаж визначено тривалістю 39 років 7 місяців 20 днів. (а.с. 166 на звороті, 167)
06 червня 2024 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві складено акт за результатами проведення перевірки достовірності та обґрунтованості видачі довідки для призначення (перерахунку) пенсії №2600-1005-1/4007, в якому вказано, що довідку №12-17/726 від 14 листопада 2023 року за період роботи з 03 листопада 1997 року по 30 листопада 2001 року неможливо підтвердити у зв`язку з тим, що документи з особового складу ТОВ «Бомонд Сінема Інтернешнл» до архівного відділу Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації на зберігання не передавалися. Дана інформація була вказана в архівній довідці №12-17/726 від 14 листопада 2023 року, яка була видана на руки гр. ОСОБА_1 .. Водночас, до Пенсійного фонду гр. ОСОБА_1 була надана зовсім інша довідка під цим номером. (а.с. 170 на звороті, 171)
Так, у матеріалах пенсійної справи позивача міститься довідка №12-17/726 від 14 листопада 2023 року, копія якої долучена до акту №2600-1005-1/4007 від 06 червня 2024 року, в якій вказано, що документи з особового складу ТОВ «Бомонд Сінема Інтернешнл» до архівного відділу Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації на довгострокове зберігання не передавалися, і тому надати необхідні ОСОБА_1 довідки за 1997-2001 року немає можливості. (а.с. 141 на звороті)
21 червня 2024 року на підставі уточнення даних в електронній пенсійній справі Головним управлінням Пенсійного фонду України в місті Києві було проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 з урахуванням страхового стажу 36 років 11 місяців 22 дні, за результатами чого сума пенсії позивача склала 8417,77 грн. (а.с. 172)
Як вбачається зі змісту листа Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві від 03 липня 2024 року №2600-0504-8/131854, позивача було повідомлено про те, що в результаті перевірки довідки щодо зарахування стажу від 14 листопада 2023 року №12-17/726 за період з 03 листопада 1997 року по 30 листопада 2001 року було виявлено, що дану довідку неможливо підтвердити у зв`язку з тим, що документи з особового складу ТОВ «Бомонд Сінема Інтернешнл» до архівного відділу Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації на дострокове зберігання не подавалися, у зв`язку з чим у ОСОБА_1 виникла переплата пенсії за період з 01 березня 2024 року по 30 червня 2024 року у розмірі 2785,40 грн. (а.с. 176 на звороті, 177)
У жовтні 2024 року позивач звертався до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про перерахунок пенсії з урахуванням страхового стажу, набутого до 01 січня 2004 року, до якої було додано, зокрема, довідку ТОВ «Бомонд Сінема Інтернешнл» №25/09 від 20 вересня 2024 року, в якій вказано, що ОСОБА_1 був прийнятий на роботу за наказом №52-к від 03 листопада 1997 року та обіймав посаду водія, а згідно з наказом №56-к від 30 листопада 2001 року був звільнений з посади відповідно до статті 38 Кодексу законів про працю України. (а.с. 177 на звороті, 178, 182)
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №262940016463 від 05 листопада 2024 року ОСОБА_1 відмовлено у проведенні перерахунку пенсії. (а.с. 186)
Вважаючи, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернівецькій області під час розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 04 грудня 2023 року протиправно не зараховано до страхового стажу період роботи у ТОВ «Бомонд Сінема Інтернешнл» з 03 листопада 1997 року по 30 листопада 2001 року, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з обгрунтованості вимог позивача, відтак і наявності підстав для задоволення позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору та, відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача.
Статтею 8 Закону №1058-IV передбачено, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Згідно частини 1 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.
Відповідно до частини другої статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Частиною четвертою статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до частини першої статті 26 Закону №1058-IV починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.
Відповідно до статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Згідно статті 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Частинами другою-четвертою статті 48 Кодексу законів про працю України встановлено, що на вимогу працівника, який вперше приймається на роботу, трудова книжка оформляється роботодавцем в обов`язковому порядку не пізніше п`яти днів після прийняття на роботу. Роботодавець на вимогу працівника зобов`язаний вносити до трудової книжки, що зберігається у працівника, записи про прийняття на роботу, переведення та звільнення, заохочення та нагороди за успіхи в роботі. Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі Порядок №637 в редакції, чинній на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії за віком) передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. 
Пунктом 3 Порядку №637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Згідно із пунктом 20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5). У довідці повинно бути вказано періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, в тому числі виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій.
У пункті 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України, Міністерства праці України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року №58, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 р. за №110 (далі - Інструкція №58 в редакції, чинній на час роботи позивача у ТОВ «Бомонд Сінема Інтернешнл»), вказано, зокрема, що заповнення трудової книжки вперше провадиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу.
Згідно з пунктом 2.4 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Відповідно до пункту 2.15 Інструкції №58 якщо за час роботи працівника назва підприємства змінюється, то про це окремим порядком у графі 3 трудової книжки робиться запис: "Підприємство таке-то з такого-то числа переіменоване на таке-то", а у графі 4 проставляється підстава перейменування - наказ (розпорядження), його дата і номер.
Абзацом 1 пункту 4.1 Інструкції №58 встановлено, що у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а за порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність (пункт 4 Постанови).
Отже, трудова книжка є основним документом, що підтверджує стаж роботи, і лише у разі відсутності в ній відповідних записів та наявності неточностей, особа, що звертається за призначенням пенсії, на підтвердження стажу роботи, повинна надати інші документи.
Разом з цим, досліджуючи зміст трудової книжки позивача, судом встановлено, що наявними у ній записами (записи №28, 29) підтверджується стаж роботи позивача з 03 листопада 1997 року по 30 листопада 2001 року на посаді водія у ТОВ «Бомонд Сінема Інтернешнл». При цьому, відповідачем у ході судового розгляду справи не подано до суду доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці позивача про його роботу у період з 03 листопада 1997 року по 30 листопада 2001 року.
Вказане свідчить про те, що при призначенні/перерахунку пенсії позивач не був зобов`язаний надавати інші документи, які підтверджують його стаж роботи у спірний період.
При цьому безпідставними є посилання відповідача у відзиві на те, що у трудовій книжці позивача відсутні записи про його роботу як працівника ТОВ «Бомонд Сінема Інтернешнл».
Стосовно виявлення територіальним управлінням Пенсійного фонду України обставин неможливості підтвердження стажу роботи позивача з 03 листопада 1997 року по 30 листопада 2001 року на підставі довідки Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації №12/17/726 від 14 листопада 2023 року, про що зазначено в акті від 06 червня 2024 року №2600-1005-4/4007, то як вірно вказав суд першої інстанції, такі не свідчать про відсутність у позивача права на призначення та виплату йому пенсії за віком із зарахуванням до його страхового стажу спірного періоду роботи з 03 листопада 1997 року по 30 листопада 2001 року у ТОВ «Бомонд Сінема Інтернешнл». Як зазначено судом вище, саме трудова книжка є основним документом, що підтверджує стаж роботи особи, а тому уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій (їх правонаступників) архівних або інших установ, на збереження до яких передані документи підприємств, підлягають врахуванню лише в тому разі, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про періоди роботи та умови праці.
Стосовно відсутності даних у реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-5) про сплату за позивача страхових внесків за період його роботи з 03 листопада 1997 року по 30 листопада 2001 року роботодавцем ТОВ «Бомонд Сінема Інтернешнл»  варто зазначити наступне.
Порядок обчислення та сплати страхових внесків визначено у статті 20 Закону №1058-IV, відповідно до якої страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.
Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5-7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом. Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.
Згідно зі статтею 106 Закону №1058-IV відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати.
Отже, страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті. Призначення/перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає (підлягала) загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює особа, страхувальником сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
За змістом зазначених вище норм обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника. Вказані внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника таких внесків.
Як вірно зауважив суд, в межах даних спірних відносин не підлягає дослідженню питання, чи нараховувались позивачу страхові внески і чи були вони сплачені. Сплата страхувальником страхових внесків є кінцевим етапом, якому передує нарахування страхового внеску.
Водночас позивач, відносно якого названі вище обов`язки не були виконані страхувальником, не повинен відповідати за їх неналежне виконання, а тому ймовірна несплата підприємством страхових внесків чи відсутність відомостей про сплату страхових внесків страхувальником, за умови наявності інших доказів, якими підтверджується факт роботи особи на підприємстві (в даному випадку спірний період роботи позивача підтверджуються записами трудової книжки) не можуть бути підставою для незарахування до страхового стажу періоду роботи позивача на такому підприємстві.
Суд зауважує, що відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії позивачу або відомості про сплату внесків не у повному обсязі не є підставою для позбавлення особи права на зарахування до стажу роботи періодів, за які відсутні такі відомості.
Оскільки позивач не може відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо сплати страхових внесків, це не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при перерахунку пенсії вказаних періодів роботи.
Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах Верховного Суду від 27.03.2018 у справі №208/6680/16-а (2а/208/245/16) (касаційне провадження №К/9901/458/17), від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а (касаційне провадження №К/9901/2310/18).
В даних спірних відносинах позивач, фактично, позбавлений соціальної захищеності та стажу за час роботи у ТОВ «Бомонд Сінема Інтернешнл», що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.
Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постановах від 17.07.2019 у справі №144/669/17 та від 20.03.2019 у справі №688/947/17.
Отже, відсутність даних в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за період роботи позивача з 03 листопада 1997 року по 30 листопада 2001 року не є підставою для позбавлення позивача права на призначення/перерахунок пенсії із зарахуванням спірного періоду роботи до страхового стажу.
Виходячи з наведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що названий вище період роботи позивача підлягає зарахуванню до страхового стажу.
Відтак, оскільки період роботи позивача з 03 листопада 1997 року по 30 листопада 2001 року підтверджується записами трудової книжки і вказаний період роботи має бути зарахований до страхового стажу позивача, дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо не зарахування при призначенні позивачу пенсії за віком до його страхового стажу періоду роботи, відображеного у трудовій книжці, а саме: період роботи з 03 листопада 1997 року по 30 листопада 2001 року обгрунтовано визнані судом протиправними.
Визначаючись щодо способу захисту порушеного права позивача, варто звернути увагу на правову позицію Верховного Суду, висловлену в постанові від 08 лютого 2024 року по справі №500/1216/23, згідно з якою дії зобов`язального характеру щодо призначення позивачу пенсії має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності. Таким органом у даних спірних відносинах є Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області.
З огляду на викладене, належним способом захисту порушеного права позивача у спірних відносинах буде зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу позивача період роботи, відображений у трудовій книжці, а саме: період роботи з 03 листопада 1997 року по 30 листопада 2001 року, а також зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області повторно розглянути заяву позивача від 04 грудня 2023 року про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні, а також провести позивачу перерахунок та виплату пенсії за віком з дня її призначення, з урахуванням раніше виплачених сум.
Стосовно розподілу судових витрат, позивач просив суд стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн.
Судом зменшено заявлену до стягнення суму витрат на оплату правничої допомоги адвоката за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області до 2000 грн 00 коп.
Поряд з цим, апелянт у апеляційній скарзі вказав про не співмірність та недоведеність заявлених судових витрат.
Вирішуючи питання про відшкодування витрат позивача на правничу допомогу адвоката, колегія суддів виходить з наступних міркувань.
Положеннями п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
При цьому згідно з ч. 6 та ч. 7 ст. 132 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
За змістом статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Також за змістом частини дев`ятої статті 139 КАС при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору.
Верховний Суд у постанові від 11.12.2019 у справі № 2040/6747/18 зазначив, що при визначенні суми відшкодування витрат на правничу допомогу суд враховує критерії реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерії розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час тощо, є неспівмірним.
Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 14.11.2019 у справі № 826/15063/18, від 11.12.2019 у справі № 2040/6747/18 та від 19.12.2019 у справі № 520/1849/19.
Так, на підтвердження вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 8000,00 грн позивачем надано:
- договір про надання правової допомоги №53/24 від 29 липня 2024 року, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Горщаром С.В.;
- Протокол №1 про погодження гонорару від 30 вересня 2024 року, що є Додатком №1 до договору №53/24 від 29 липня 2024 року про надання правової допомоги
- Ордер на надання правничої допомоги від 04 жовтня 2024 року серії АА №1492676;
- квитанція до прибуткового касового ордеру №53/24 від 29 липня 2024 року про отримання адвокатом Горщаром С.В. від ОСОБА_1 суми 8000,00 грн на підставі Договору про надання правової допомоги №53/24 від 29 липня 2024 року.
Водночас при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
В даному випадку справа не визнана судом складною та розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання, а правовідносини, які є предметом розгляду в межах цієї справи, не свідчить про те, що підготовка сторони позивача до розгляду справи в суді вимагала значного обсягу юридичної і технічної роботи, а також затрат часу.
Враховуючи вищевикладене та факт подання відповідачем клопотання про зменшення витрат позивача на правничу допомогу, колегія суддів вважає вірним позицію суду першої інстанції, що витрати позивача на допомогу адвоката підлягають зменшенню до 2000,00 грн і що такий розмір відповідатиме критеріям співмірності та вимогам розумності.
Враховуючи встановлені у справі обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку і, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Щодо інших доводів скаржників, колегія суддів зазначає, що у рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії», заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Зазначеним вимогам закону рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 05 лютого 2025 року відповідає.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Апеляційний суд вважає, що Чернівецький окружний адміністративний суд не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення без змін.
Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.6 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому відповідно до п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу судове рішення за результатами її розгляду судом апеляційної інстанції в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 05 лютого 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.  
          
Головуючий	 	 	Сторчак В. Ю.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Матохнюк Д.Б.    Граб Л.С.