ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2025 року	Львів	Справа № 140/7568/24 пров. № А/857/674/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

судді-доповідача                              Іщук Л. П.,
суддів                                                  Обрізка І.М., Пліша М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від  14 листопада 2024 року (головуючий суддя Плахтій Н.Б., м. Луцьк) у справі 140/7568/24 за позовом ОСОБА_1 до Відділу державного нагляду (контролю) у Волинській області Державної служби України з безпеки на транспорті, Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови, 

                                                             в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася в суд з адміністративним позовом до Відділу державного нагляду (контролю) у Волинській області Державної служби України з безпеки на транспорті, Державної служби України з безпеки на транспорті, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову від 24.06.2024 №ПШ 037593 про застосування адміністративно-господарського штрафу в розмірі 17000 грн.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від  14 листопада 2024 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач оскаржила його в апеляційному порядку, вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права, а також не досліджено обставин, що мають значення для справи.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу вона є власником транспортного засобу марки RENAULT MAGNUM, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Відповідно до нотаріально засвідченого договору оренди транспортних засобів від 02.02.2022 зазначений транспортний засіб переданий в тимчасове платне користування товариству з обмеженою відповідальністю “ТОРГОВО-БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ “РОВАБУД ГРУП”. Вважає, що позивач у спірних правовідносинах не має статусу автомобільного перевізника, а отже, не є суб`єктом відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт. Наголошує, що правових підстав для застосування до неї адміністративно-господарського штрафу згідно з абзацом 3 частини першої статті 60 Закону №2344-ІІІ немає.
Відповідач подав до суду відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечив щодо її доводів та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.
Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, апеляційний суд відповідно до вимог пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 є власником транспортного засобу RENAULT MAGNUM, 2002 року випуску, колір синій, загальний вантажний бортовий - тентовий, №VF611CTA000100568, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с.35). 
02.08.2022 між ОСОБА_1 (наймодавець) та ТОВ “ТБК “Ровабуд Груп” (орендар) укладено договір оренди транспортних засобів (а.с.6), відповідно до умов якого сторонами погоджено, що наймодавець передає в тимчасове платне користування (оренду) транспортні засоби, а орендар приймає транспортні засоби та зобов`язується використовувати їх за призначенням і сплачувати платежі, що передбачені цим договором. Орендодавець передає, а орендар приймає в тимчасове платне користування транспортні засоби, зокрема, автомобіль RENAULT MAGNUM, 2002 року випуску, колір синій, загальний вантажний бортовий - тентовий, №VF611CTA000100568, що належить орендодавцю на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , виданого ТСЦ 0741 29.07.2022. Вказаний договір 02.08.2022 посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Веремчуком С.В. та зареєстрований в реєстрі за №2014. 
Посадовими особами відділу Укртрансбезпеки відповідно до щотижневого графіка проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) у період з 03.06.2024 по 09.06.2024 (а.с.34), на підставі направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) №НР001426 від 31.05.2024 (а.с.33) проводилася рейдова перевірка транспортних засобів перевізників, що здійснюють внутрішні та міжнародні перевезення, на ділянці а/д Н-22 м.Устилуг – до межі Волинської та Рівненської областей, а/д Р-15 в межах Волинської області, з 382 км по 384 км а/д М-07 (стаціонарний пост поліції) м.Ковель, м.Камінь-Каширський, м.Володимир, про що складено акт від 04.06.2024 №АР002804 про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом (а.с.32).
У наведеному акті зафіксовано, що під час перевірки транспортного засобу RENAULT MAGNUM, номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , що належить ОСОБА_1 , виявлено порушення щодо здійснення внутрішніх перевезень вантажу (будівельних матеріалів) за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених ст.48 Закону України “Про автомобільний транспорт”, а саме: товарно-транспортної накладної на вантаж; заповнених тахокарт за 04.06.2024 та за попередні 28 днів, або бланку підтвердження діяльності водія (а.с.32). 
05.06.2024 відповідач 1 скерував на поштову адресу ОСОБА_1 рекомендованим листом повідомлення №0600927584708 про призначення на 24.06.2024 розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт та вказане повідомлення було повернуто без вручення з довідкою відділення поштового зв`язку про причини невручення “за закінченням терміну зберігання” (а.с.36-38).
За наслідками розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт відповідачем 1 24.06.2024 винесено постанову №ПШ037593 про застосування до перевізника ОСОБА_1 адміністративно-господарського штрафу в розмірі 17000,00 грн на підставі абзацу 3 частини першої статті 60 Закону України “Про автомобільний транспорт” (а.с.9, 39).
Не погодившись із вказаною постановою, позивач звернулась з позовом до адміністративного суду.
Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень визначено Законом України від 05.04.2001 № 2344-III «Про автомобільний транспорт» (далі - Закон № 2344-III).
Відповідно до ст.1 Закону № 2344-III автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; автомобільний самозайнятий перевізник - це фізична особа - суб`єкт господарювання, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів на таксі без застосування праці найманих водіїв; вантажні перевезення - перевезення вантажів вантажними автомобілями.
Абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону №2344-ІІІ встановлено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Отже, суб`єктом відповідальності, передбаченої статтею 60 Закону №2344-ІІІ, є саме автомобільний перевізник.
Відповідно до ст. 18 Закону №2344-ІІІ з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані: організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України; здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху; забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці; здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду, забезпечувати їх санітарно-побутовими приміщеннями й обладнанням. Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю.
Статтею 48 Закону №2344-ІІІ передбачено перелік обов`язкових документів, на підставі яких виконуються вантажні перевезення. Для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
Як вбачається з акта проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт від 04.06.2024 №АР002804, при здійсненні 04.06.2024 перевірки транспортного засобу RENAULT MAGNUM, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 , встановлено відсутність у водія товарно-транспортної накладної або іншого документа, визначеного законодавством на вантаж, заповнених тахокарт за 04.06.2024 та за попередні 28 днів, або бланку підтвердження діяльності водія. 
Водій ОСОБА_2 копію вказаного акта отримав на місці перевірки та пояснень щодо встановлених порушень у акті перевірки не надав.
Позивач в апеляційній скарзі не заперечує встановлених у акті проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт обставин, однак вважає, що не є суб`єктом відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт.
Згідно із статтею 34 Закону №2344-ІІІ автомобільний перевізник повинен виконувати вимоги цього  Закону  та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів. 
Положеннями статті 48 цього ж Закону визначено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. 
Отже, формування та збір документів для перевезення завершується на початку руху та всі документи щодо перевезення мають бути наявні у водія, саме на місці зупинки (події) мають бути надані первинні документи, інші документи, на підставі яких здійснюється перевезення, та саме на підставі цих, а не наявних поза місцем події, встановлюються фактичні обставини, зокрема, і дані щодо особи перевізника. 
Відповідно до абзацу 5 пункту 16 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 №1388, за бажанням власника транспортного засобу - фізичної особи надати право керування таким засобом іншій фізичній особі чи за бажанням фізичної або юридичної особи, якій власник транспортного засобу передав у встановленому порядку право користування і (або) розпорядження транспортними засобами, сервісний центр МВС видає за зверненням такого власника тимчасовий реєстраційний талон на строк, зазначений у його заяві, або документах, які підтверджують право користування і (або) розпорядження транспортним засобом.
Таким чином, нормами чинного законодавства передбачена можливість для власника транспортного засобу в разі передачі транспортного засобу в тимчасове користування зробити перереєстрацію такого транспортного засобу; водій, здійснюючи перевезення вантажів, зобов`язаний надати для перевірки не лише свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, але й документи, на підставі яких на законних підставах використовується транспортний засіб (договір оренди та/або тимчасовий реєстраційний талон). 
Відповідно, для транспортних засобів, що перебувають, зокрема, у користуванні у фізичних чи юридичних осіб, реєстраційним документом, наявність яких є обов`язковою згідно з вимогами статей  39,  48 Закону №2344-III, є тимчасовий реєстраційний талон на транспортний засіб.
Згідно пункту 16 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 № 1388, за бажанням власника транспортного засобу - фізичної особи надати право керування таким засобом іншій фізичній особі чи за бажанням фізичної або юридичної особи, якій власник транспортного засобу передав у встановленому порядку право користування і (або) розпорядження транспортними засобами, підрозділ Державтоінспекції видає за зверненням такого власника видає тимчасовий реєстраційний талон на строк, зазначений у його заяві, або документах, які підтверджують право користування і (або) розпорядження транспортним засобом. Копія документа, що підтверджує право користування і (або) розпорядження транспортними засобами, додається до матеріалів, що необхідні для оформлення тимчасового реєстраційного талона.
Відповідно до пункту 6.3 Інструкції про порядок здійснення підрозділами Державтоінспекції МВС державної реєстрації, перереєстрації та обліку транспортних засобів, оформлення і видачі реєстраційних документів, номерних знаків на них, затвердженою наказом МВС від 11.08.2010 № 379, якщо власник ТЗ передав у встановленому порядку право користування і (або) розпорядження ТЗ іншій фізичній або юридичній особі (особам), то їм за письмовою заявою (додатки 1 і 2), поданою ними особисто або уповноваженим представником (за винятком випадків, коли в Центрі наявна інформація про анулювання таких повноважень), працівниками Центру оформляється і видається тимчасовий реєстраційний талон на період дії документа, який підтверджує право користування і (або) розпорядження ТЗ.
Копія документа, який підтверджує право користування і (або) розпорядження ТЗ, долучається працівниками Центру до матеріалів видачі тимчасового реєстраційного талона.
Верховний Суд у постанові від 20.12.2018 у справі № 804/8740/16 вказав, що попри те, що наведені положення п. 6.3. Інструкції № 379 та п. 16 Порядку №1388 передбачають видачу тимчасового реєстраційного талону на транспортний засіб за зверненням користувача транспортного засобу, все ж його наявність, відповідно і необхідність звернутися про його отримання, встановлена Законом України “Про автомобільний транспорт”.
Таким чином, апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції, що для транспортних засобів, що перебувають, зокрема, в користуванні, реєстраційним документом, наявність яких є обов`язковою згідно з вимогами статей 39, 48 Закону України “Про автомобільний транспорт”, є тимчасовий реєстраційний талон на транспортний засіб, який в ході рейдової перевірки водій не надав відповідачу.
У поданих до суду  письмових поясненнях відповідача зазначено, що інших документів, зокрема, договорів оренди, позички та/або іншого права користування чи тимчасових реєстраційних талонів, які б підтверджували використання даного транспортного засобу іншою особою, зокрема, ТОВ “ТБК “Ровабуд Груп”, а не позивачем, на момент проведення перевірки пред`явлено не було.
Наведене не спростовано скаржником під час апеляційного розгляду.
Верховний Суд у постанові від 29.01.2020 у справі №814/1460/16 зазначив, що адміністративний суд перевіряє рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень ретроспективно, тобто зважаючи на ті обставини, які існували у минулому на момент прийняття оспорюваного рішення (вчинення дії, допущення бездіяльності).
Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що надання договору оренди транспортного засобу та товарно-транспортної накладної від 04.06.2024 №Р286 під час розгляду справи у суді жодним чином не спростовує та не змінює встановлених на місці події фактичних обставин, зафіксованих в акті проведення перевірки та не має правових наслідків для визнання неправомірною постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу.
Таким чином, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про правомірність оскаржуваної постанови від 24.06.2024 №ПШ 037593 про застосування адміністративно-господарського штрафу, відповідальність за яке передбачена абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».
Інші доводи та аргументи скаржника, наведені ним у апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції і свідчать про незгоду із правовою оцінкою судом обставин справи, встановлених у процесі її розгляду.
При обгрунтуванні цієї постанови суд апеляційної інстанції також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги докази, наявні в матеріалах справи, колегія суддів прийшла до висновку, що доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доказів, які б були безпідставно залишені без уваги судом першої інстанції.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Щодо розподілу судових витрат, то такий відповідно до ст. 139 КАС України не здійснюється.
Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 316, ст. 321, ст. 325, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

                                                         п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від  14 листопада 2024 року у справі 140/7568/24 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	Л. П. Іщук 	
судді	 	І. М. Обрізко 	
 	 	М. А. Пліш