ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
 
30 липня 2025 року 
м. Київ
 
справа № 712/5316/24
провадження № 61-3151св25
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д., 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Делікат Ритейл»,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 листопада 2024 року, ухвалене у складі судді Стеценко О. С., та постанову Черкаського апеляційного суду від 06 лютого 2025 року, ухвалену у складі колегії суддів: Новікова О. М., Василенко Л. І., Карпенко О. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Описова частина
 
Короткий зміст позовної заяви
 
У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства                 з обмеженою відповідальністю «Делікат Ритейл» (далі - ТОВ «Делікат Ритейл»)             в якому просив суд: 
- скасувати наказ ТОВ «Делікат Ритейл» від 12 лютого 2024 року № 125-кр про його звільнення; 
- поновити його на посаді двірника ТОВ «Делікат Ритейл» з 12 лютого 2024 року; 
- стягнути з ТОВ «Делікат Ритейл» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 12 лютого 2024 року до дня ухвалення рішення суду; 
- стягнути з ТОВ «Делікат Ритейл» на його користь судові витрати у сумі 10 000,00  грн.
 
Позовну заяву ОСОБА_1 мотивував тим, що він є особою з інвалідністю                 ІІ групи з дитинства. Наказом від 31 грудня 2021 року № 94-12 відповідач прийняв його на роботу на посаду двірника з 04 січня 2022 року. У період часу з 28 листопада 2023 року до 27 грудня 2023 року він перебував у щорічній відпустці на підставі наказу від 14 листопада 2023 року № 1613-В.
Указував, що 20 грудня 2023 року він направив відповідачу заяву про надання відпустки без збереження заробітної плати у період з 28 грудня 2023 року до 28 січня 2024 року. Ця заява була направлена відповідачу за допомогою оператора «Нова пошта». Поштове відправлення № 59001073785888 отримано відповідачем                   21 грудня 2023 року.
Стверджував, що 27 грудня 2023 року йому зателефонувала посадова особа відділу кадрів ТОВ «Делікат Ритейл» та повідомила, що заяву від 20 грудня 2023 року необхідно переписати, оскільки у ній зазначені причини, які, на її думку, не потрібно зазначати, що також свідчить про отримання відповідачем його заяви.
23 січня 2024 року він повторно направив заяву про надання відпустки без збереження заробітної плати з 27 січня 2024 року тривалістю 30 діб. Ця заява направлена за допомогою оператора «Нова пошта». Поштове відправлення № 59001091590818 відповідач отримав 24 січня 2024 року, що підтверджується інформацією про вручення вказаного відправлення.
 
Крім того, 28 січня 2024 року позивач направив заяву про надання йому відпустки без збереження заробітної плати з 01 лютого 2024 року на 90 діб у зв`язку з воєнним станом на підставі частини третьої статті 12 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». Вказана заява була направлена за допомогою оператора «Нова пошта». Відповідач відправлення не отримав, воно повернулося 21 лютого 2024 року.
Стверджував, що 11 лютого 2024 року він звернувся до Державної служби з питань праці Центрального міжрегіонального управління Держпраці з приводу порушень відповідачем трудового законодавства. За результатами проведеного заходу державного нагляду (контролю) посадовими особами Центрального міжрегіонального управління складено протокол про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною першою                            статті 41 КУпАП.
На підставі наказу від 12 лютого 2024 року № 125-кр його звільнено з роботи за прогул без поважних причин на підставі пункту 4 статті 40 КЗпП України. Із наказом про звільнення його ознайомлено лише 26 березня 2024 року під підпис, копію наказу не вручено.
Позивач указував, що перебував у щорічній основній відпустці з 28 листопада         2023 року до 27 грудня 2023 року, однак заробітна плата за весь час відпустки виплачена після її початку, що є порушенням вимог частини першої статті 21 Закону України «Про відпустки».
 
Уважає, що звільнення відбулося без дотримання вимог частини першої статті 149 КЗпП України, тобто жодних письмових пояснень від нього не витребувано, він                   не мав можливості надати відповідачу будь-які письмові пояснення щодо порушення трудової дисципліни, адже взагалі не знав про те, що відповідач має намір звільнити його з посади за прогул, оскільки він направив заяви про надання відпустки без збереження заробітної плати, які відповідач отримав. Стверджує, що жодних листів від відповідача про необхідність повідомити поважність причин відсутності на роботі він не отримував.
 
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 листопада 2024 року                 у задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «Делікат Ритейл» про скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено.
 
Постановою Черкаського апеляційного суду від 06 лютого 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 листопада 2024 року - без змін.
 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що відсутня заява позивача про надання йому відпустки без збереження заробітної плати у період з 28 грудня         2023 року до 28 січня 2024 року, на яку він посилався в обґрунтування своїх вимог,      а наданий ним скріншот про отримання відправлення від 21 грудня 2023 року                          не доводить той факт, що позивач направив відповідачу саме заяву про надання йому відпустки. Відсутність позивача на роботі з 28 грудня 2023 року до 11 лютого            2024 року підтверджено матеріалами справи і не заперечується самим позивачем. Про відсутність позивача на роботі складалися відповідні акти. При цьому суд спростував доводи позивача про те, що у нього не відбирали пояснення щодо його відсутності на роботі, встановивши, що відповідач вживав заходи щодо з`ясування причин відсутності позивача на роботі.
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
 
У березні 2025 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 листопада 2024 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 05 лютого 2025 року, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просив суд скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
14 березня 2025 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження                           у справі, витребувано її матеріали із Соснівського районного суду м. Черкаси, іншим учасникам надіслано копії касаційної скарги.
 
У березні 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 459/2618/17 (провадження № 61-47902св18), від 12 квітня 2023 року у справі № 711/5593/21 (провадження № 61-3289св23), від 06 червня 2024 року у справі № 367/569/23 (провадження             № 61-4703св24).
 
Суди надали неправильну оцінку зібраним доказам, так як відповідач був обізнаний про те, що позивач надав заяву про надання відпустки. Ця інформація підтверджується доказами про вручення заяви. 
 
Звільнення відбулося без дотримання вимог частини першої статті 149 КЗпП України.
 
Відсутні докази підтвердження законності звільнення позивача за пунктом 4 статті 40 КЗпП України. До з`ясування причин відсутності на роботі працівника роботодавець не мав права звільняти такого працівника. Обов`язок доведення правомірності звільнення лежить на роботодавці.
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу 
 
У березні 2025 року ТОВ «Делікат Ритейл» подало до Верховного Суду відзив, у якому просило касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 листопада 2024 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 05 лютого 2025 року - без змін, як таку, що ухвалені з правильним застосуванням норм матеріального права та без порушення норм процесуального права. 
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами 
 
04 січня 2022 року ОСОБА_1 прийнятий на посаду двірника у ТОВ «Делікат Ритейл» відповідно до наказу від 31 грудня 2021 року № 94-12.
 
Відповідно до акта від 04 січня 2022 року № 2 про відмову підписання листа-ознайомлення локальних документів ТОВ «Делікат Ритейл», ОСОБА_1                            у присутності комісії ознайомлено з Правилами внутрішнього трудового розпорядку, Положенням «Про систему та умови оплати праці працівників» Посадовою інструкцією двірника, а також іншими локальними документами, але працівник не підписав, що ознайомлений з вищевказаними документами.
 
Із заяви ОСОБА_1 від 23 січня 2024 року, яка не має адресата, встановлено, що ОСОБА_1 просить надати йому відпустку без збереження заробітної плати строком на 30 днів з 27 січня 2024 року.
 
Зі скріншоту з додатку «Нова пошта» встановлено, що поштове відправлення № 5900107378588 від 20 грудня 2023 року отримано ТОВ «Делікат Ритейл» 21 грудня 2023 року, відправлення № 59001079169582 від 28 грудня 2023 року отримано ТОВ «Делікат Ритейл», відправлення № 59001091590818 від 23 січня 2024 року отримано 24 січня 2024 року. Відправник ОСОБА_1 .
 
Із заяви продавця-консультанта ОСОБА_2 від 28 січня 2024 року встановлено, що продавець-консультант ОСОБА_2 просить надати їй відпустку без збереження заробітної плати строком на 90 діб у зв`язку з воєнним станом                       з 01 лютого 2024 року.
 
28 грудня 2023 року керуючою магазином складено доповідну записку про відсутність на роботі ОСОБА_1 , вказано, що останній не з`явився на роботу            28 грудня 2023 року, про причини відсутності не попереджав, на телефонні дзвінки не відповідав.
 
Відповідно до наказу від 28 грудня 2023 року № 48/1-ОД наказано провести службове розслідування по факту відсутності на роботі двірника ОСОБА_1 , створено комісію для проведення службового розслідування, начальнику відділу кадрів протягом двох тижнів від дати наказу доповісти про вжиті заходи та результати службового розслідування.
 
Листами від 28 грудня 2023 року № 65, від 02 січня 2024 року № 01, від 08 січня       2024 року № 02, від 10 січня 2024 року № 3, від 25 січня 2024 року № 06, надісланих на адресу ОСОБА_1 , ТОВ «Делікат Ритейл» просило надати письмові пояснення або докази поважності причин відсутності на роботі.
 
Відповідно до акта № 2/В про відвідування за місцем проживання працівника ОСОБА_1 , складеного 10 січня 2024 року, встановлено, що за місцем проживання останнього поспілкуватися з ОСОБА_1 не вдалося, оскільки                    не відчинили двері, на телефонний дзвінок ОСОБА_1 не відповів.
 
Із доповідної записки від 12 січня 2024 року № 12/1 про проведення службового розслідування щодо відсутності на роботі ОСОБА_1 , встановлено, що ОСОБА_1 був відсутній на роботі у період з 28 грудня 2023 року до 12 січня 2024 року без поважних причин, що є грубим порушенням трудової дисципліни.
 
Відповідно до актів про відсутність на роботі працівника від 28 грудня 2023 року № 1, від 29 грудня 2023 року № 2, від 30 грудня 2023 року № 3, від 05 січня 2024 року № 1, від 06 січня 2024 року № 2, від 12 січня 2024 року № 3, від 13 січня 2024 року № 4,    від 19 січня 2024 року № 5, від 20 січня 2024 року № 6, від 26 січня 2024 року № 7,    від 27 січня 2024 року № 8, від 02 лютого 2024 року № 9, від 03 лютого 2024 року № 10, від 09 лютого 2024 року № 11, від 10 лютого 2024 року № 12 зафіксовано відсутність на роботі ОСОБА_1 без поважних причин 28 - 30 грудня 2023 року, з 02 січня 2024 року до 05 січня 2024 року, 06 січня 2024 року, з 09 січня 2024 року до 12 січня 2024 року, 13 січня 2024 року, з 16 січня 2024 року до 19 січня 2024 року, 20 січня 2024 року, з 23 січня 2024 року до 26 січня 2024 року, 27 січня 2024 року,         з 30 січня 2024 року до 02 лютого 2024 року, 03 лютого 2024 року, з 06 лютого          2024 року до 09 лютого 2024 року, 10 лютого 2024 року.
 
12 лютого 2024 року ОСОБА_1 звільнений з роботи за прогул без поважних причин на підставі пункту 4 статті 40 КЗпП України на підставі наказу від 12 лютого 2024 року № 125к/тр.
 
12 лютого 2024 року на адресу позивача надіслано лист № 12 про необхідність з`явитися на підприємство у відділ персоналу для отримання трудової книжки та ознайомлення з наказом про звільнення.
04 березня 2024 року Центральне міжрегіональне управління державної служби з питань праці склало акт № Ц/ЧК/4259/171, згідно з яким встановлено порушення вимог частини першої статті 21 Закону України «Про відпустки», а саме          ОСОБА_1 заробітна плата за весь час відпустки виплачена після початку щорічної відпустки. 04 березня 2024 року винесено припис про усунення виявлених порушень законодавства про працю № Ц/ЧК/4259/171/П.
 
Відповідно до листа Центрального міжрегіонального управління державної служби з питань праці від 07 березня 2024 року, ОСОБА_1 перебував у щорічній відпустці з 28 листопада 2023 року до 27 грудня 2023 року. Директору товариства від керуючої магазином подано доповідну записку від 28 грудня 2023 року про те, що будь-якої заяви від ОСОБА_1 не надходило. Протягом робочого дня він на роботу не з`явився. У табелю обліку робочого часу за грудень 2023 року зафіксовано відсутність ОСОБА_1 із нез`ясованих причин 28, 29, 30 грудня 2023 року.               У табелю обліку робочого часу за січень 2024 року зафіксовано відсутність ОСОБА_1 із нез`ясованих причин. Адміністрацією підприємства складено акти про відсутність позивача на роботі та направлено листи щодо надання пояснень або доказів про поважність причин відсутності на роботі.
 
Згідно довідки ТОВ «Делікат Ритейл» від 02 серпня 2024 року № 0208-1, середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 склала 347,70 грн.
 
Допитаний у судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_3 пояснила, що працює начальником відділу кадрів з 2022 року. Була записка від керівника, що ОСОБА_1 з кінця грудня 2023 року відсутній на роботі. Позивач не повідомляв про причини відсутності на роботі, відділ кадрів не отримував від нього документи. Намагалися з`ясувати причини його відсутності на роботі, намагалися знайти його вдома. Свідок зазначила, що працівники ОСОБА_4 та ОСОБА_5                          на підприємстві не працюють. Позивача було звільнено за прогул.
 
Допитаний у судовому засіданні у суді першої інстанції свідок ОСОБА_6 пояснила, що з вересня 2020 року працює на посаді керуючої магазином. Зазначила, що працівники ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на підприємстві не працюють. Свідку невідомо, за яких причин був відсутній на роботі ОСОБА_1 , його звільнено за прогул. Коли він не з`явився на роботі, йому почали телефонувати, але ніхто не відповів, тому складалися акти про відсутність на робочому місці. Ніяких заяв від нього не отримували.
 
Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
Підставами касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
 
Касаційна скарга представника ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним                       і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції відповідають, доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують. 
 
Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
 
Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
 
Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений статтею 51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
 
Відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження роботодавця, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна роботодавця, з яким укладено трудовий договір.
 
Частиною першою статті 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення догана або звільнення.
 
Згідно зі статтею 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.
 
До застосування дисциплінарного стягнення роботодавець повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення (частини перша-друга статті 149 КЗпП України).
 
Трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем у випадках прогулу (у тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин (пункт 4 частини першої статті 40 КЗпП України).
 
При розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин.
 
Крім встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи є з`ясування поважності причини його відсутності.
 
У постанові Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 459/2618/17 (провадження № 61-47902св18) вказано, що визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України є з`ясування поважності причин його відсутності на роботі. Вичерпного переліку поважних причин відсутності на роботі у трудовому законодавстві України не існує, тому в кожному окремому випадку оцінка поважності причини відсутності на роботі дається виходячи з конкретних обставин.
 
Поважними визнаються такі причини, які виключають вину працівника.
 
Вважаючи своє звільнення незаконним, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом, в якому вказував, що у період часу з 28 грудня 2023 року до 28 січня            2024 року перебував у щорічній відпустці без збереження заробітної плати, про що 20 грудня 2023 року поштою направив відповідачу заяву. Пересвідчившись, що цю заяву відповідач отримав 21 грудня 2023 року, вважав, що він перебуває у відпустці    без збереження заробітної плати. 
 
Суди попередніх інстанцій, встановивши, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджено факт відсутності ОСОБА_1 на роботі у період                         з 28 грудня 2024 року до 11 лютого 2024 року і поважність причин такої відсутності не доведена, дійшли правильного висновку про відмову в позові, оскільки позивач вчинив прогул у розумінні пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України.
 
При цьому суди попередніх інстанції, врахувавши, зокрема, пояснення позивача про те, що він дійсно в ці дні був відсутній на роботі, відсутність доказів направлення ОСОБА_1 через «Нова пошта» саме заяв від 21 грудня 2023 року та від 23 січня     2024 року про надання йому щорічної відпустки без збереження заробітної плати                    з 28 грудня 2023 року та з 27 січня 2024 року, обґрунтовано вказали на недоведеність позивачем факту відсутності на роботі з поважних причин.
 
Колегія суддів погоджується із вказаними висновками, оскільки ОСОБА_1                  ні роботодавцю, ні суду не надав належних, достатніх та допустимих доказів звернення до роботодавця із заявами про надання щорічної відпустки без збереження заробітної плати у період з 28 грудня 2023 року до 11 лютого 2024 року.
 
Доводи касаційної скарги про те, що роботодавець порушив вимоги частини першої статті 149 КЗпП України, на увагу не заслуговують, оскільки спростовуються матеріалами справи. 
 
Так, листами від 28 грудня 2023 року № 65, від 02 січня  2024 року № 01, від 08 січня 2024 року № 02, від 10 січня 2024 року № 3, від 25 січня 2024 року № 06, надісланими на адресу ОСОБА_1 , ТОВ «Делікат Ритейл» просило надати письмові пояснення або докази поважності причин відсутності на роботі. 
 
З урахуванням встановлених у справі обставин, висновки судів попередніх інстанцій не суперечать висновками, викладеним у постановах Верховного Суду                             від 11 березня 2020 року у справі № 459/2618/17 (провадження № 61-47902св18), від 12 квітня 2023 року у справі № 711/5593/21 (провадження № 61-3289св23),             від 06 червня 2024 року у справі № 367/569/23 (провадження № 61-4703св24), на які заявник посилається у касаційній скарзі.
 
Суди попередніх інстанцій виконали вимоги статті 89 ЦПК України щодо оцінки доказів і статті 263 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості судового рішення, повно і всебічно дослідили і оцінили докази та встановили обставини у справі, правильно застосували норми матеріального права до спірних правовідносин.
 
Доводи, наведені у касаційній скарзі, зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій стосовно встановлення обставин справи, зводяться до переоцінки доказів, що в силу вимог статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції.
 
Таким чином, доводи заявника, що стали підставою для відкриття касаційного провадження, не знайшли свого підтвердження. 
 
Верховний Суд розглянув справу у межах доводів, наведених заявником                             у касаційній скарзі, які стали підставою для відкриття касаційного провадження; підстав вийти за межі розгляду справи судом касаційної інстанції не встановлено.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції постанову суду апеляційної інстанції - без змін.
 
Оскільки касаційна скарга залишається без задоволення, то відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України в такому разі розподіл судових витрат                               не проводиться.
 
Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Соснівськогорайонного суду м. Черкаси від 11 листопада 2024 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 06 лютого 2025 року залишити                        без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення,  є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                               Г. В. Коломієць

 
 
                                                                                                        Б. І. Гулько

 
 
                                                                                                        Д. Д. Луспеник