07.07.25
22-ц/812/1246/25
Провадження №22-ц/812/1246/25 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2025 року                                            м. Миколаїв
                                                                          Справа № 489/3298/24
Миколаївський апеляційний суд у складі  колегії суддів:
головуючого судді  – Шаманської Н.О.,
суддів: Лівінського  І.В., Яворської Ж.М., 
із секретарем судового засідання – Біляєвою В.М., 
переглянувши в апеляційному порядку цивільну справу 
за позовом 
ОСОБА_1 
до
ОСОБА_2 , Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, третя особа – Миколаївська міська рада,
про скасування державної реєстрації земельних ділянок шляхом виключення з кадастру, виділення частки будинку в натурі, встановлення порядку користування земельною ділянкою 
за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 , поданою його представником ОСОБА_3 ,
на рішення Інгульського районного суду м. Миколаєва, ухвалене суддею Кокорєвим В.В., 02 травня 2025 року в приміщенні цього ж суду, повний текст рішення складено 09 травня 2025 року,

у с т а н о в и в:

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 , Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області про скасування державної реєстрації земельних ділянок шляхом виключення з кадастру, виділення частки будинку в натурі, встановлення порядку користування земельною ділянкою та стягнення грошової компенсації.
В обґрунтування позову зазначала, що її батькові, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 була виділена земельна ділянка площею 590 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 на праві безстрокового користування для будівництва та обслуговування будинку.
Відповідно до Акту прийомки в експлуатацію індивідуального домоволодіння, затвердженого рішенням Ленінської районної ради трудящих м. Миколаєва № 49 від 13 лютого 1976 року прийнято в експлуатацію домоволодіння  ОСОБА_4 , яке знаходиться за адресою  АДРЕСА_1 . 
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер. Після його смерті, його дружина та діти прийняли спадщину:
- ОСОБА_5 – 1/2 частки;
- ОСОБА_6 (син) – 1/6 частки (прийняв спадщину, але не оформив її);
- ОСОБА_2 (син) – 1/6 частки;
- ОСОБА_1 (дочка) – 1/6 частки. 
ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_6 . Після його смерті мати, ОСОБА_5 , фактично прийняла спадщину, але свідоцтво не отримала. 
ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_7 . Після її смерті залишилась спадщина – 2/3 частки на житловий будинок АДРЕСА_1 .
20 вересня 2023 року рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва визнано за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом на частки спадкового майна після смерті ОСОБА_5 та яке складається з 2/3 частки в праві спільної часткової власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: будинок АДРЕСА_1 . 
14 вересня 2023року рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частки спадкового майна після смерті ОСОБА_5 та яке складається з 2/3 частки в праві спільної часткової власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: будинок АДРЕСА_1 . 
ОСОБА_2 без дозвільних документів, без отримання земельної ділянки, самовільно побудував житловий будинок на земельній ділянці будинку АДРЕСА_1 , який в установленому законом порядку не був прийнятий в експлуатацію. Пунктом 24 рішення виконкому ММР№ 46 від 22 січня 2016року встановлено - житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_2 (Літ. С-2 заг. площ. 123,8 м2, літ. З, Н, Т огорожі та споруди), який належить ОСОБА_2 , надати нову адресу: АДРЕСА_3 , неперераховане майно залишити за адресою: АДРЕСА_2 . 
12 квітня 2016 року державний реєстратор провів державну реєстрацію права власності на 1/1 частки на житловий будинок, що розташований в АДРЕСА_3 за ОСОБА_2 . 
Позивачка зазначала, що на час подання позову, фактично з 26 січня 2014 року, власниками будинку АДРЕСА_1 є вона ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 1/2 частки кожний. 
ОСОБА_1 вважає, що порушено її право на користування земельною ділянкою площею 590 кв.м., яка виділялась під будівництво та обслуговування будинку АДРЕСА_1 і яка в 2021р., без її відома як співвласника житлового будинку, без дозволу ММР, самовільно розділена ОСОБА_2 на дві земельні ділянки, яким присвоєно різні кадастрові номери та різні адреси.
Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просила суд:
- скасувати державну реєстрацію земельної ділянки за кадастровим номером 4810136900:06:027:0016, площею 0.0265 га, яка розташована за адресою АДРЕСА_2 , шляхом виключення з Державного земельного кадастру відомостей про реєстрацію вказаної земельної ділянки та закрити щодо неї Поземельну книгу; 
- скасувати державну реєстрацію земельної ділянки за кадастровим номером 4810136900:06:027:0017, площею 0.0327 га, яка розташована за адресою АДРЕСА_3 , шляхом виключення з Державного земельного кадастру відомостей про реєстрацію вказаної земельної ділянки та закрити щодо неї Поземельну книгу; 
- виділити їй в натурі частки з житлового будинку літ. «А» загальною площею 81.1 кв. м, у тому числі житловою площею 30.2 кв.м та надвірних споруд, які знаходиться у складі домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_1 ; 
- встановити порядок користування земельною ділянкою площею 590 кв.м. яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 відповідно до ідеальних часток співвласників. 
Рішенням Інгульського районного суду м. Миколаєва від 02 травня 2025 року позов задоволено частково.
Скасовано державну реєстрацію земельної ділянки за кадастровим номером 4810136900:06:027:0016, площею 0,0265 га, яка розташована за адресою АДРЕСА_2 , шляхом виключення з Державного земельного кадастру відомостей про реєстрацію вказаної земельної ділянки та закрити щодо неї Поземельну книгу.
Скасовано державну реєстрацію земельної ділянки за кадастровим номером 4810136900:06:027:0017, площею 0,0327 га, яка розташована за адресою АДРЕСА_3 , шляхом виключення з Державного земельного кадастру відомостей про реєстрацію вказаної земельної ділянки та закрити щодо неї Поземельну книгу.
Виділено в натурі ОСОБА_1 , належну їй 1/2 частку у праві спільної часткової власності в житловому будинку з господарськими будовами та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з: частина літ. "А-1" - одноповерховий житловий будинок з прибудовами - 1957 р. побудови з прибудовою літ. "а" у складі приміщень: 1-5-житлова пл. 10,9 кв. м., 1-6-кухня пл. 7,0 кв. м., 1-7-коридор пл. 4,6 кв. м., 1/2 частина 1-1 - веранда пл. 7,1 кв. м., 1-4-житлова пл. 8,3 кв. м., разом по житловому будинку літ. "А-1": пл. - 37,90 кв. м. Надвірні узаконені господарські будівлі: літ. "У" - вбиральня 1974 р. - пл. 1,3 кв. м., літ. "Ф" - душ 1974 р. - пл. 1,5 кв. м., 1/2 частина № 10, 13 - огорожа, № 12 - хвіртка, 1/2 частина № ІІ- замощення. 
Стягнуто з ОСОБА_2 суму грошової компенсації, що отримав реальну частку більше, на користь співвласника ОСОБА_1 у розмірі 5887 грн. 
Встановлено порядок користування земельною ділянкою площею 590 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до ідеальних часток співвласників будинку, таким чином:
- на підставі виконаних розрахунків, а також згідно виконаної геодезичної зйомки земельної ділянки, виконаної ФОП ОСОБА_8 станом на жовтень 2024 року, площі земельних ділянок будуть складати: ОСОБА_2 - 295,0 кв.м., зокрема: під будівлями - 162,41 кв.м., під чистою землею - 132,59 кв.м.; ОСОБА_1 - 295,0 кв.м., зокрема: під будівлями - 55,09 кв.м., під чистою землею - 239,91 кв.м. 
Лінія роздільної межі буде проходити:
- від правої бокової межі вліво вздовж фасадної межі довжиною - 12,81 м.
- поворот вверх по внутрішній розділовій межі житлового будинку, орієнтованою на задню торцеву зовнішню стіну,
- від задньої торцевої зовнішньої стіни вверх довжиною - 1,0 м,
- поворот вправо довжиною - 12,1 м.,
- поворот вверх довжиною - 10,94 м., 
- поворот вліво до існуючої розділової огорожі довжиною - 9,1 м.,
- поворот вверх до задньої торцевої межі безпосередньо по внутрішній розділовій огорожі довжиною - 8,3 м., 
- поворот вліво по задній торцевій межі до лівої бокової межі довжиною - 6,71 м.
Відмовлено у задоволенні вимог до Головного управління Дергеокадастру у Львівській області, Головного управління Дергеокадастру у Полтавській області.
Розподілено судові витрати.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 – ОСОБА_3 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом помилково зазначено площу земельної ділянки, 590 кв м, яка відповідно до п. 3 Рішення Миколаївської міської ради № 530/4 від 11 червня 1963 року становить 500 кв.м.
ОСОБА_3 зазначала, що ОСОБА_2 є власником житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, тому на законних підставах набув право власності на земельну ділянку, на якій розташоване належне йому домоволодіння.
Апелянт посилалась на те, що про наявність окремої будівлі з окремою адресою позивачу було відомо значно раніше, ніж вона зазначає у позовній заяві, за такого, позов подано з порушенням норм статей 123,124, 216, 175,177 Цивільного процесуального кодексу України.
Інгульським районним судом м. Миколаєва взято за основу висновок експерта Лесків С.А., який ґрунтується на рішенні виконкому Миколаївської міської ради депутатів трудящих № 530/4 від 11 червня 1963 року, у якому зазначено, що площа земельної ділянки АДРЕСА_4 складає 590 кв.м. Проте, згідно архівної копії рішення виконкому Миколаївської міськради депутатів трудящих № 530/4 від 11 червня 1963 року ОСОБА_4 надано право індивідуального будівництва площею 500 кв.м. Згідно геодезичної зйомки земельної ділянки домоволодіння АДРЕСА_4 , виконаної ФОП ОСОБА_8 станом на жовтень 2024 року загальна площа земельної ділянки складає 610 кв.м. За такого, представник відповідача зазначала, що експертом для проведення експертизи невірно взято площу спірної земельної ділянки, тому розрахунок проведено некоректно. 
Крім того, в апеляційній скарзі ОСОБА_3 не погоджується з розміром витрат на правову допомогу, які стягнуті з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додатковим рішенням Інгульського районного суду м. Миколаєва від 29 травня 2025 року. 
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивачки – ОСОБА_9 зазначає, що відповідач не навів обґрунтувань яким чином порушені його права тим, що суд взяв до уваги розмір земельної ділянки 590 кв.м, а не 500 кв.м як він зазначає є вірним. Власник земельної ділянки , Миколаївська міська рада з цього приводу не заперечувала. 
Відповідач, в силу хибного трактування норм права, помилково вважає, що у зв`язку з реєстрацією за ним права власності на новостворену нерухомість до нього переходить право власності на земельну ділянку, на якій знаходиться нерухомість. ОСОБА_2 не довів належними та допустимими доказами, яка земельна ділянка виділялась йому для будівництва та яка земельна ділянка виділялась за адресою: АДРЕСА_3 . За такого, його заперечення є безпідставними. Крім того, оскаржуваним рішенням не порушуються його права щодо користування земельною ділянкою, на яку він має право як спадкоємець.
У відзиві на апеляційну скаргу представник управління Держгекокадастру у Львівській області просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги у повному обсязі, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанціїї. 
У судове засідання сторони та їх представники не з`явились.
Від представника відповідача – ОСОБА_3 надійшла заява про розгляд справи у її відсутність та відсутність відповідача. Вимоги апеляційної скарги підтримують та просять її задовольнити. 
Також від представника позивача ОСОБА_9 надійшла заява про розгляд справи у його відсутність та відсутність позивачки, заперечували проти задоволення апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність  та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги,   колегія суддів  вважає, що апеляційна скарга  не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом встановлено, що  ОСОБА_4 , 30 червня 1963 року виконкомом Ленінської райради на підставі рішення Миколаївської міської ради № 530/4 від 11 червня 1963 року була виділена земельна ділянка площею 590 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 на праві безстрокового користування для будівництва та обслуговування будинку.
Відповідно до Акту прийомки в експлуатацію індивідуального домоволодіння, затвердженого рішенням Ленінської районної ради трудящих м. Миколаєва № 49 від 13 лютого 1976 року прийнято в експлуатацію домоволодіння  ОСОБА_4 , яке знаходиться за адресою  АДРЕСА_1 . 
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер. Після його смерті, його дружина та діти прийняли спадщину:
- ОСОБА_5 – 1/2 частки;
- ОСОБА_6 (син) – 1/6 частки (прийняв спадщину, але не оформив її);
- ОСОБА_2 (син) – 1/6 частки;
- ОСОБА_1 (дочка) – 1/6 частки. 
ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_6 . Після його смерті мати, ОСОБА_5 , фактично прийняла спадщину, але свідоцтво не отримала. 
ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_7 . Після її смерті залишилась спадщина – 2/3 частки на житловий будинок АДРЕСА_1 .
20 вересня 2023року рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва визнано за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом на частки спадкового майна після смерті ОСОБА_5 та яке складається з 2/3 частки в праві спільної часткової власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: будинок АДРЕСА_1 . 
14 вересня 2023року рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частки спадкового майна після смерті ОСОБА_5 та яке складається з 2/3 частки в праві спільної часткової власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: будинок АДРЕСА_1 . 
Фактично з 26 січня 2014 року, власниками будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 1/2 частки у кожного. 
ОСОБА_2 без дозвільних документів, без отримання земельної ділянки, самовільно побудував житловий будинок на земельній ділянці будинку АДРЕСА_1 , який в установленому законом порядку не був прийнятий в експлуатацію. Пунктом 24 рішення виконкому ММР№ 46 від 22 січня 2016 року встановлено - житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_2 (Літ. С-2 заг. площ. 123,8 м2, літ. З, Н, Т огорожі та споруди), який належить ОСОБА_2 , надати нову адресу: АДРЕСА_3 , неперераховане майно залишити за адресою: АДРЕСА_2 . 
12 квітня 2016 року державним реєстратором проведено державну реєстрацію права власності на 1/1 частки на житловий будинок, що розташований в АДРЕСА_3 за ОСОБА_2 . 
Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 30 травня 2024 року за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на житловий будинок АДРЕСА_3 . 
Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав від 04 грудня 2023 року за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на 1/3 частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до Листа Держгеокадастру ГУ Держеокадастру у Миколаївській області від 28 березня 2024 року земельна ділянка з кадастровим номером 4810136900:06:027:0016 зареєстрована 24 листопада 2021 року відділом у Радехівському районі ГУ Держгеокадастру у Львівській області за заявою ОСОБА_2 на підставі Технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), розробленої ФОП ОСОБА_10 . Земельна ділянка з кадастровим номером 4810136900:06:027:0017 зареєстрована 03 грудня 2021 року відділом №4 Управління у Миргородському районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області за заявою ОСОБА_2 на підставі Технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі, розробленої ФОП ОСОБА_11 . 
Згідно з листом Виконавчого комітету ММР від 08 квітня 2024 року ММР рішення щодо надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою та передачу у власність земельної ділянки по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 не приймалося, про що свідчать дані відділу землеустрою управління земельних ресурсів ММР за період з 1992 по 2024 роки.
Статтею 367 ЦК України визначено, що майно, яке є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.
Згідно із ч.1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.
Відповідно до Пленуму Верховного Суду України у п. п. 6, 7 постанови № 7 від 04.10.1991 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» (зі змінами) зазначено, що при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку, з самостійним виходом (квартиру), яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.
Виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.
Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 2-413/11 (провадження № 61-17672св18).
Визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.
Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо).
У тих випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок (див. постанову Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року у справі № 6-12цс13).
Відповідно до п. 1 ст. 88 ЗК України, володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку.
Угода про порядок використання і розпорядження земельною ділянкою між сторонами не укладена.
У відповідності до ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Відповідно до пункту п.п. «е» п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 7, у випадках, передбачених статтями 86-89 ЗК, володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, яка перебуває в спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, у разі недосягнення згоди - за рішенням суду, а при перебування ділянки в спільній сумісній власності (у подружжя, членів фермерського господарства, якщо інше не передбачалось угодою між ними, співвласників жилого будинку) - за договором або законом
Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» слідує, що у справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з`ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір`я тощо. Враховуються також вимоги санітарних правил і правил протипожежної безпеки.
Відповідно до ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.
Згідно висновку експерта № 125-192 судової будівельно-технічної експертизи, судовим експертом Лесків С.А. визначено два варіанти можливого виділу в натурі в окремий об`єкт нерухомого майна належну ОСОБА_1 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 та два варіанти порядку користування земельною ділянкою за адресами: АДРЕСА_3 та АДРЕСА_2 .
Сторони у справі погодили другий варіант виділу частки в натурі з домоволодіння, який є найбільш наближеним до ідеальних часток сторін та другий варіант порядку користування земельною ділянкою. Однак, відповідач заперечував проти грошової компенсації. 
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо доцільності проведення поділу житлового будинку та встановлення порядку користування земельною ділянкою між сторонами згідно другого варіанту висновку судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи, оскільки такий варіант повністю відповідає фактичному порядку користування, що склався протягом тривалого часу між співвласниками. Крім того, такий поділ передбачає меншу суму грошової компенсації позивачу, яку має сплатити відповідач, частка якого внаслідок поділу збільшилась.
Зазначення судом першої інстанції площі спірної земельної ділянки. 590 кв м, замість 500 кв.м. як зазначено в п. 3 Рішення Миколаївської міської ради № 530/4 від 11 червня 1963 року не вплинуло на правильність висновків суду щодо визначення загального розміру земельної ділянки порядок якої просила визначити позивачка, оскільки згідно договору про виділення у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності ОСОБА_4 , була виділена земельна ділянка площею 590 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 на праві безстрокового користування для будівництва та обслуговування будинку ( а.с. 36-39 т.1).
Згідно виконаної геодезичної зйомки земельної ділянки, виконаної ФОП ОСОБА_8 станом на жовтень 2024 року, площа спірної земельної ділянки становить 610 кв.м. 
Відповідач не навів обґрунтувань яким чином порушені його права тим, що суд взяв до уваги розмір земельної ділянки 590 кв.м, а не 500 кв.м як він зазначає є вірним. Власник земельної ділянки, Миколаївська міська рада з цього приводу не заперечувала.
Не заслуговують на увагу й посилання апелянта про те, що експертом для проведення експертизи невірно взято площу спірної земельної ділянки 590 кв.м., замість 610 кв.м., а тому й розрахунок проведено некоректно, оскільки площа земельної ділянки визначена експертом відповідно до первинних документів про виділення земельної ділянки ОСОБА_4 для будівництва та обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Посилання апелянта на те, що про наявність окремої будівлі з окремою адресою позивачу було відомо значно раніше, ніж вона зазначає у позовній заяві, за такого, позов подано з порушенням норм статей 123,124, 216, 175,177 ЦПК України, колегія вважає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки відповідачем не подавалася заява до суду першої інстанції про застосування строку позовної давності, якщо він вважав. що позивачкою цей строк пропущено.
Що стосується розміру витрат на правову допомогу, які стягнуті з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додатковим рішенням Інгульського районного суду м. Миколаєва від 29 травня 2025 року, то колегія суддів виходить з того, що додаткове рішення відповідачем у встановленому законом порядку не оскаржувалось, а тому з урахуванням положень ст. 367 ЦПК України, не підлягає перегляду судом апеляційної інстанції . 
За такого, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір, правильно визначив характер спірних правовідносин та норми права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку і ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
При визначенні розміру витрат на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції суд враховую складність справи, характер виконаної роботи адвокатом та вважає доцільним , з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивачки 2000 грн витрат на правничу допомогу за розгляд справи у суді апеляційній інстанції.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п ос т а н о в и в :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 , подану його представником ОСОБА_3 , залишити без задоволення.
Рішення Інгульського районного суду м. Миколаєва від 02 травня 2025 року залишити без змін. 
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2000 грн. витрат на правничу допомогу за розгляд справи у суді апеляційної інстанції. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий:         Н.О. Шаманська   
     
Судді: І.В.Лівінський

Ж.М.Яворська

Повний текст постанови складено  07 липня 2025 року.