ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2025 р. 	Справа № 440/5042/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,
Суддів: Любчич Л.В. ,  Спаскіна О.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 20.05.2025 (ухвалене суддею Бевза В.І.)  по справі № 440/5042/25
за позовом                ОСОБА_1  
до               Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області                       
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся  до   суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, в якому просив: визнати протиправним та скасувати частково рішення Головного управління ПФУ у Полтавській області, яке викладене в протоколі - розпорядженні від 26.12.2024 за № 163750031500 в частині не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів його роботи з 24.07.1992   по 01.01.1998   на Полтавському м`ясокомбінаті, періодів його військової служби за мобілізацією з 04.07.2022 по 20.09.2022, з 25.09.2022 по 16.10.2022; з 21.10.2022 по 04.11.2022; з 08.11.2022 по 11.11.2022, з 15.11.2022 по 21.12.2022; з 06.01.2023 по 20.01.2023; з 27.01.2023 по 09.02.2023; з 02.03.2023 по 23.03.2023 на пільгових умовах - один місяць служби за три місяці, в іншій частині рішення залишити без змін;  зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України у Полтавській області зарахувати до загального страхового стажу роботи ОСОБА_1 періоди його роботи з 24.07.1992   по 19.02.1993 в Полтавському м`ясокомбінаті, з 20.02.1993 по 31.12.1997 в Орендному підприємстві Полтавський м`ясокомбінат, яке з 21 червня 1996 року в перетворене колективне підприємство “Полтавський м`ясокомбінат”; зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України в Полтавській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 до його страхового стажу період проходження військової служби за мобілізацією з 04.07.2022 по 20.09.2022, з 25.09.2022 по 16.10.2022; з 21.10.2022 по 04.11.2022; з 08.11.2022 по 11.11.2022, з 15.11.2022 по 21.12.2022; з 06.01.2023 по 20.01.2023; з 27.01.2023 по 09.02.2023; з 02.03.2023 по 23.03.2023  на пільгових умовах- один місяць служби за три місяці.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 20.05.2025   позов  задоволено.
Не погодившись із рішенням            суду першої            інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 20.05.2025  та прийняти  нове рішення, яким у  задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", Закону України "Про державну службу", Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи.
Позивач подано до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначив, що у рішенні суд першої інстанції зробив правильний висновок про задоволення позовних  позовних вимог. Вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції  розглядає справу  в порядку письмового провадження за наявними   в справі матеріалами.
          Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
          Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
          Судовим розглядом встановлено, що позивач звернувся до відповідача із заявою щодо надання роз`яснення  про зарахування періодів роботи, а також щодо врахування до страхового стажу періодів роботи з 24.07.1992 по 01.01.1998 та періоду проходження військової служби в кратному обчисленні. 
За результатами розгляду вищезазначеної заяви  листом ГУ ПФУ в Полтавській області від 28.03.2025 № 5473-3852/К-02/8-1600/25 позивачеві повідомлено, що      позивач перебуває на обліку як отримувач пенсії за віком на пільгових умовах (учасник бойових дій) відповідно до Закону №1058.
Для обчислення розміру пенсії враховано страховий стаж тривалістю 32 роки 06 місяців 17 днів.
До страхового не враховано періоди роботи з 24.07.1992 по 19.02.1993 в Полтавському м`ясокомбінаті, з 20.02.1993 по 31.12.1997 в Орендному підприємстві Полтавський м`ясокомбінат, відповідно трудової книжки НОМЕР_1 виданої 14.08.1989, так як прізвище зазначене в трудовій книжці російською мовою " ОСОБА_2 " не відповідає паспортним даним " ОСОБА_2 ". Указано про необхідність підтвердження періодів роботи на підприємстві можливо шляхом надання уточнюючої довідки.
Періоди проходження військової служби під час безпосередньої участі з 04.07.2022 по 20.09.2022, з 25.09.2022 по 16.10.2022, з 21.10.2022 по 04.11.2022, з 08.11.2022 по 11.11.2022, з 15.11.2022 по 31.12.2022, з 06.01.2023 по 20.01.2023. з 27.01.2023 по 09.02.2023, з 02.03.2023 по 23.03.2023 у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи у місті Богодухів - Харківська область. м. Бахмут - Донецька область, м. Авдіївка - Донецька область враховані відповідно частини 2 статті 24 Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку згідно з вимогами чинного законодавства.
Позивач не погодився з вищезазначеною відповіддю відповідача,  а саме  в частині не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів його роботи з 24.07.1992  по 01.01.1998   на Полтавському м`ясокомбінаті, періодів його військової служби за мобілізацією з 04.07.2022 по 20.09.2022, з 25.09.2022 по 16.10.2022; з 21.10.2022 по 04.11.2022; з 08.11.2022 по 11.11.2022, з 15.11.2022 по 21.12.2022; з 06.01.2023 по 20.01.2023; з 27.01.2023 по 09.02.2023; з 02.03.2023 по 23.03.2023 на пільгових умовах - один місяць служби за три місяці та  звернувся до суду з цим позовом.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що  позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.
Суд апеляційної інстанції  погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
          Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Призначення і виплата пенсії в Україні здійснюється, згідно із Законом України від "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" 09.07.2003 р. № 1058-IV (в подальшому- Закон № 1058-IV), іншими законами і нормативно-правовими актами та міжнародними договорами (угодами), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.
Відповідно до 1 ст. 9 Закону № 1058-IV, відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Згідно із ст. 1 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.
Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Згідно із ч. 2 ст. 24 Закону №1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до ч. 4 ст.24 Закону № 1058-IV, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
До 01.01.2004 порядок підтвердження стажу роботи був визначений статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII).
Статтею 62 Закону №1788-ХІІ визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (в подальшому - Порядок № 637).
Пунктом 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до п. 3 Порядку № 637, за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Таким чином, страховий стаж підтверджується записами у трудовій книжці, і лише у випадку їх відсутності встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи та архівними установами, зокрема довідками, які містять відомості про періоди роботи.
Судовим розглядом встановлено, що відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1    позивача:
- згідно до запису № 12    24.07.1992 позивача прийнято до Полтавського м`ясокомбінату на роботу слюсаря-ремонтника 3 розряду на підставі наказу № 113к від 23.07.1992,
- згідно до запису № 13   19.02.1993   позивача звільнено у зв`язку із переводом до Орендного підприємства Полтавський м`ясокомбінат у відповідності до наказу по підприємству № 24к від 19.02.1993,
- згідно запису № 14   20.02.1993 року ОСОБА_1 прийнято в порядку переведення на роботу слюсаря-ремонтника 3 розряду до Орендного підприємства Полтавський м`ясокомбінат на підставі наказу № 5 від 20.02.1993,
- згідно запису № 15   18.03.1994 року позивачу присвоєно 4 розряд слюсаря-ремонтника на підставі наказу № 50-к від 18.03.1994,
- згідно до запису № 16   Орендне підприємство “Полтавський м`ясокомбінат” 21.06.1996  перетворено в колективне підприємство “Полтавський м`ясокомбінат” на підставі Розпорядження Полтавського міськвиконкому № 380-р від 21.06.1996, наказ по Колективному підприємству “Полтавський м`ясокомбінат” № 1 від 21.06.1996,
- згідно до запису № 17   01.06.2000 року  позивачу присвоєно 5 розряд слюсаря-ремонтника на підставі наказу № 99 від 01.06.2000 року,
- згідно до запису № 18   позивача 29.09.2006 року звільнено з роботи за власним бажанням на підставі наказу № 98 від 29.09.2006 року.
Проте, відповідно до листа ГУ ПФУ в Полтавській області від 28.03.2025 № 5473-3852/К-02/8-1600/25  відповідачем до страхового стажу позивача  не враховано періоди роботи з 24.07.1992 по 19.02.1993 в Полтавському м`ясокомбінаті, з 20.02.1993 по 31.12.1997 в Орендному підприємстві Полтавський м`ясокомбінат, відповідно трудової книжки НОМЕР_1 виданої 14.08.1989, так як прізвище позивача зазначене в трудовій книжці російською мовою " ОСОБА_2 " не відповідає паспортним даним " ОСОБА_2 ", а також зазначено про необхідність підтвердження періодів роботи на підприємстві можливо шляхом надання уточнюючої довідки.
Судовим розглядом встановлено, що трудова книжка серії НОМЕР_1 виписана на ім`я ОСОБА_1 .
Також у трудова книжка містить печатку підприємства (організація), що вперше заповнювало трудову книжку та дату заповнення – 14.08.1989.
В період спірних правовідносин чинними були    Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 № 162 (в подальшому – Інструкція - № 162), та Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 (в подальшому – Інструкція - № 58).
Відповідно до п.2.2 Інструкції № 162, до трудової книжки вносяться зокрема, відомості, про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу: прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.
Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), а при звільненні - в день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження) п.2.3 Інструкції №162.
Згідно із підпунктами 2.10, 2.11. пункту 2 Інструкції № 162, відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорта або свідоцтва про народження. Освіта - середня, середня спеціальна і вища - вказується тільки на підставі документів (атестата, посвідчення, диплома). Запис про незакінчену середню або незакінчену вищу освіті також може бути проведена лише на підставі відповідних документів (студентського квитка, залікової книжки, довідки навчального закладу і т. п.). Професія або спеціальність записується у трудовій книжці на підстав документа про освіту або іншого належним чином оформленого документа. Після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після того ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.
Порядок внесення записів про трудову діяльність особи у відомостях про роботу передбачений пунктами 2.13- 2.14. Інструкції № 162.
Відповідно до п. 4.1 Інструкції № 162, при звільненні робочого або службовця всі записи про роботу, внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
Пунктом 2.12 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженого спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення № 58 від 29.07.93 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України № 17.08.93 року за № 110, передбачено, що після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.
Відповідно до пункту 1 постанови Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.73 № 656 "Про трудові книжки робітників та службовців" встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих та державних службовців, кооперативних і громадських підприємств, установ та організацій, що пропрацювали більше 5 днів, в тому числі на сезонних та тимчасових роботах, а також на позаштатних працівників при умові, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.
Пунктом 13 вказаної постанови "Про трудові книжки робітників та службовців" при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та подяки, занесені до трудової книжки за час роботи на даному підприємстві, в установі, підприємстві засвідчуються підписом керівника або спеціально уповноваженої особи та печаткою.
При цьому, відповідно до пункту 18 вказаної постанови відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несуть спеціально уповноважені особи, що призначені наказом керівника підприємства, установи, організації.
З приписів порядку ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, що визначався Інструкцією, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР з праці та соціальних питань від 20.06.74 № 162 та Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 № 58 вбачається, що заповнення трудової книжки здійснюється роботодавцем, а не працівником. Отже, відповідальним за заповнення трудової книжки вперше, в тому числі і внесення до неї записів на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки, є підприємство роботодавець, а відтак відсутня вина позивача в тому, що трудову книжку роботодавцем оформлено із порушенням.
Відповідно до пунктів 1.1, 2.1 Інструкції № 58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки і вкладиші до них заповнюються у відповідних розділах українською і російською мовами.
За змістом пункту 2.2 Інструкції № 58, до трудової книжки вносяться, зокрема, відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.
Згідно із п. 2.4 Інструкції № 58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Відповідно до пункту 4.1 Інструкції № 58, у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
В силу приписів чинного законодавства заповнення трудової книжки працівника здійснюється роботодавцем, а не працівником, і саме підприємство-роботодавець є відповідальним за організацію обліку трудових книжок працівників, в тому числі правильність внесення записів до них.
Враховуючи наведене, суд вважає, що виявлений відповідачем недолік оформлення трудової книжки не може вважатися достатньою підставою неврахування її відомостей при обчисленні стажу роботи, оскільки внесення записів до відомостей про особу до трудової книжки не здійснювалось позивачем.
Крім того, відповідач не надав доказів на підтвердження того, що трудова книжка НОМЕР_1 , дата заповнення – 14.08.1989 не належить позивачу.
Суд зазначає, що позивач не може нести негативні наслідки у зв`язку із неправильним заповненням роботодавцем першої сторінки трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.
Таким чином, недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Зазначена правова позиція узгоджується з правовою позицією, яка викладена у постанові Верховного Суду від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а (адміністративне провадження № К/9901/2310/18).
Суд зауважує, що згідно із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 25.04.2019 у справі № 593/283/17 та від 30.09.2019 у справі № 638/18467/15-а, формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для обмеження органами Пенсійного фонду в реалізації особою конституційного права на соціальний захист та призначення пенсії.
На працівника не слід покладати ризик негативних наслідків (позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку) за формальну неправильність оформлення досліджуваного документу, якщо недоліки допущені із вини адміністрації підприємства (висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 21.02.2018 у справі № 687/975/17).
Наведене додатково підтверджується тим, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.
За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи особи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки, у зв`язку з чим   відмова відповідача в зарахуванні зазначеного періоду роботи до стажу роботи позивача має виключно формальний характер.
Щодо позовних вимог, щодо  зобов`язання Головного управління Пенсійного Фонду України в Полтавській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 до його страхового стажу період проходження військової служби за мобілізацією з 04.07.2022 по 20.09.2022, з 25.09.2022 по 16.10.2022; з 21.10.2022 по 04.11.2022; з 08.11.2022 по 11.11.2022, з 15.11.2022 по 21.12.2022; з 06.01.2023 по 20.01.2023; з 27.01.2023 по 09.02.2023; з 02.03.2023 по 23.03.2023  на пільгових умовах – один місяць служби за три місяці, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Судовим розглядом встановлено, що відповідно до довідки військової частини НОМЕР_2 від 16.12.2024 р. № 1/377/24 підтверджено, що сержант ОСОБА_1 дійсно в період з 04.07.2022 по 20.09.2022, з 25.09.2022 по 16.10.2022; з 21.10.2022 по 04.11.2022; з 08.11.2022 по 11.11.2022, з 15.11.2022 по 21.12.2022; з 06.01.2023 по 20.01.2023; з 27.01.2023 по 09.02.2023; з 02.03.2023 по 23.03.2023 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи у місті Богодухів - Харківська область, м. Бахмут-Донецька область, м. Авдіївка – Донецька область.
Статтею 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Частиною шостою цієї статті Закону передбачено види військової служби, до яких, і зокрема, віднесено й військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Згідно зі статтею 8 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі, час проходження строкової військової служби, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", які зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.
Статтею 57 Закону України "Про пенсійне забезпечення", передбачено пільги по обчисленню стажу за час перебування у складі діючої армії та встановлено, що час служби зараховується до стажу роботи на пільгових умовах у порядку, встановленому для обчислення строків цієї служби при призначенні пенсії за вислугу років військовослужбовцям.
 Таким чином, час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Разом з тим, загальний період військової служби під час мобілізації підлягає зарахуванню до страхового стажу без пільгового обчислення у кратному розмірі, а період безпосередньої участі у бойових діях у воєнний час - з розрахунку один місяць служби за три місяці.
Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений у постановах Верховного Суду   від 05.06.2018 у справі №348/347/17, від 30.07.2019 у справі №346/1454/17, від 02.04.2020 у справі №185/4140/17 (92-а/185/282/17), від 16.06.2020 у справі №185/7049/16-а, від 18.01.2023 у справі №1.380.2019.003739, від 21.03.2023 у справі №160/6146/19.
Відповідно до підпункту 1 пункту 2.3 Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і забезпечення соціальними виплатами осіб, звільнених з військової служби у Збройних Силах України, та членів їх сімей, затвердженого наказ Міністерства оборони України від 14.08.2014 №530, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.10.2014 за №1294/26071 (надалі - Положення № 530), при обчисленні вислуги років для призначення пенсій (крім пенсій, які призначаються з урахуванням страхового стажу) окремі періоди служби військовослужбовців зараховуються на пільгових умовах (з урахуванням вимог пунктів 2.4 та 2.5 цього розділу): один місяць служби за три місяці: участь у бойових діях у воєнний час.
Також відповідно до підпункту пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб" (у редакції, чинній на час подання позивачем заяви), до вислуги років для визначення розміру пенсії особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах: один місяць служби за три місяці: участь у бойових діях у воєнний час.
Таким чином, із урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що періоди участі позивача у заходах, необхідних для забезпечення оброни України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, з 04.07.2022 по 20.09.2022, з 25.09.2022 по 16.10.2022; з 21.10.2022 по 04.11.2022; з 08.11.2022 по 11.11.2022, з 15.11.2022 по 21.12.2022; з 06.01.2023 по 20.01.2023; з 27.01.2023 по 09.02.2023; з 02.03.2023 по 23.03.2023 мали бути зараховані до страхового стажу позивача в пільговому обчисленні - один місяць служби за три місяці.
Із урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції, погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги ОСОБА_1 обгрунтоваані та підлягають задоволенню шляхом      визнання протиправними дій Головного управління ПФУ у Полтавській області, в частині не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів його роботи з 24.07.1992 року по 01.01.1998 рік на Полтавському м`ясокомбінаті, періодів його військової служби за мобілізацією з 04.07.2022 по 20.09.2022, з 25.09.2022 по 16.10.2022; з 21.10.2022 по 04.11.2022; з 08.11.2022 по 11.11.2022, з 15.11.2022 по 21.12.2022; з 06.01.2023 по 20.01.2023; з 27.01.2023 по 09.02.2023; з 02.03.2023 по 23.03.2023 на пільгових умовах - один місяць служби за три місяці, в іншій частині рішення залишити без змін та зобов`язання Головне управління Пенсійного Фонду України у Полтавській області зарахувати до загального страхового стажу роботи ОСОБА_1 періоди його роботи з 24.07.1992 року по 19.02.1993 в Полтавському м`ясокомбінаті, з 20.02.1993 по 31.12.1997 в Орендному підприємстві Полтавський м`ясокомбінат, яке з 21 червня 1996 року в перетворене колективне підприємство “Полтавський м`ясокомбінат”, а також зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України в Полтавській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 до його страхового стажу період проходження військової служби за мобілізацією з 04.07.2022 по 20.09.2022, з 25.09.2022 по 16.10.2022; з 21.10.2022 по 04.11.2022; з 08.11.2022 по 11.11.2022, з 15.11.2022 по 21.12.2022; з 06.01.2023 по 20.01.2023; з 27.01.2023 по 09.02.2023; з 02.03.2023 по 23.03.2023  на пільгових умовах – один місяць служби за три місяці.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що вимоги апеляційної скарги відповідача не обґрунтовані та задоволенню не підлягають.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі       Руїс Торіха проти Іспанії  (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної  інстанції  вважає, що ключові аргументи апеляційної  скарги отримали достатню оцінку. 
Таким чином, суд переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення із дотриманням    вимог матеріального та процесуального права.
Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.
Відповідно до    ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а    рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 20.05.2025 без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням    норм матеріального і процесуального права.
          Керуючись ст. ст.         243,         308,         311,         316,         322,         325,         326,         328,         329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області - залишити без задоволення.
Рішення  Полтавського окружного адміністративного суду від 20.05.2025 по справі № 440/5042/25 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не може бути оскаржена у касаційному порядку  до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		О.В. Присяжнюк 	
Судді	   	Л.В. Любчич    О.А. Спаскін