ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2025 року 
м. Київ

cправа №  910/268/23 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Кібенко О.Р. - головуючий, Бакуліна С.В., Студенець В.І.,

розглянув у порядку письмового провадження касаційні скарги  ОСОБА_1 та Компанії Ferrexpo AG (Феррекспо АГ)
на ухвалу Господарського суду міста Києва від 01.08.2024 (суддя Босий В.П.)
та постанову Північного апеляційного господарського суду від 01.04.2025 (колегія суддів: Сітайло Л.Г., Андрієнко В.В., Пономаренко Є.Ю.)
та касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат"
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 01.04.2025 (колегія суддів: Сітайло Л.Г., Андрієнко В.В., Пономаренко Є.Ю.)
у справі за позовом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд)
до  ОСОБА_2 
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит" (далі - ПАТ "Банк "Фінанси та кредит")
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача:
1)          Компанії Ferrexpo AG (Феррекспо АГ),
2)          Товариства з обмеженою відповідальністю "Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат" (далі - ТОВ "Єристівський ГЗК"),
3)          Приватного акціонерного товариства "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат" (далі - ПрАТ "Полтавський ГЗК"),
4)          Товариства з обмеженою відповідальністю "Біланівський гірничо-збагачувальний комбінат" (далі - ТОВ "Біланівський ГЗК")
про стягнення 45 979 796 953,50 грн.
ВСТУП
1.          Фонд звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 (особи, яка мала вирішальний вплив на діяльність банку) про стягнення заподіяних банку збитків. Господарський суд міста Києва відкрив провадження у справі.
2.          Після цього до суду від ОСОБА_1 (вкладника банку) надійшла позовна заява третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, про стягнення безпідставно набутих коштів (депозиту).
3.          Господарський суд міста Києва позовну заяву ОСОБА_1 і додані до неї документи повернув на підставі п.2 ч.5 ст.174 Господарським процесуального кодексу України. Північний апеляційний господарський суд зазначену ухвалу змінив, виклавши її мотивувальну частину в редакції постанови. Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позовна заява підлягає поверненню на підставі ч.6 ст.180 Кодексу.
4.           ОСОБА_1 , Компанія Ferrexpo AG (Феррекспо АГ) та ТОВ "Єристівський ГЗК" звернулися до Верховного Суду із касаційними скаргами на вказані ухвалу та постанову.
5.          Верховний Суд відмовив у задоволенні касаційних скарг, виходячи з таких мотивів.
ІСТОРІЯ СПРАВИ
6.          Фонд звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 про стягнення 45 979 796 953,50 грн.
7.          Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Фонд під час здійснення процедури ліквідації ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" встановив вчинення відповідачем як особою, яка мала вирішальний вплив на діяльність банку, дій, що призвели до нанесення збитків вкладникам та іншим кредиторам.
8.          Господарський суд міста Києва ухвалою від 06.01.2023 відкрив провадження у справі, вирішив розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначив підготовче засідання.
9.          Північний апеляційний господарський суд ухвалою від 21.06.2023 вирішив залучити Компанію Ferrexpo (Феррекспо АГ), ТОВ "Єристівський ГЗК", ПрАТ "Полтавський ГЗК" та ТОВ "Біланівський ГЗК" до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача.
10.          Підготовче засідання неодноразово відкладалося з метою надання сторонам можливості скористатися правами, передбаченими Господарським процесуального кодексу України (далі - ГПК).
11.          Господарський суд міста Києва ухвалою від 31.07.2024 частково задовольнив клопотання представника ОСОБА_2 - Пушиної Н.Л. про призначення економічної експертизи, призначив у справі судову економічну експертизу, проведення якої доручив Київському науково-дослідному інституту судових експертиз, провадження у справі зупинив на час проведення експертизи.
12.           31.07.2024 до Господарського суду міста Києва від ОСОБА_1 надійшла позовна заява як третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, про стягнення безпідставно набутих коштів у розмірі 1 941 666,52 грн.
13.          В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 зазначає, що він є вкладником ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" на підставі договору-заяви про банківський строковий вклад (депозит) "Класік" від 03.07.2015 №300937/18667/3-5.
14.          З 17.12.2015 Фонд запровадив у банку процедуру ліквідації. Депозитний вклад заявнику не повернуто.
15.          Заявнику стало відомо, що Фонд у порядку ст.52 Закону "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" подав до Господарського суду міста Києва позов до співвласника банку ОСОБА_2 про стягнення з останнього спричинених банку та опосередковано кредиторам банку збитків у загальному розмірі 45 979 796 953,50 грн, з яких станом на 22.12.2022 загальна сума незадоволених вимог кредиторів банку з 1-ї по 8-у чергу становила 25 172 520,17 грн (справа №910/268/23).
16.          У зв`язку з втратою довіри до Фонду ОСОБА_1 направив на адресу Фонду повідомлення про відкликання повноваження останнього представляти в Господарському суді міста Києва у справі №910/268/23 поданий Фондом в інтересах банку та безпосередньо в інтересах заявника як вкладника банку позов до відповідача, в частині неповернутої заявнику суми депозиту у розмірі 82 556,39 дол. США, який є складовою частиною заявленої Фондом суми позову.
17.          Заявник повідомив Фонд, що він бажає самостійно представляти у справі №910/268/23 власні майнові інтереси по стягненню з ОСОБА_2 неповернутої йому суми депозитного вкладу шляхом пред`явлення окремого позову, у зв`язку з чим просить суд стягнути з ОСОБА_2 безпідставно набуті кошти у розмірі 1 941 666,52 грн.
18.          Враховуючи надходження позовної заяви ОСОБА_1 як третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, суд вирішив поновити провадження у справі для вирішення питання щодо прийняття такої позовної заяви до розгляду.
Короткий зміст оскаржуваних рішень судів попередніх інстанцій
19.          Господарський суд міста Києва ухвалою від 01.08.2024, зокрема, позовну заяву ОСОБА_1 як третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору у справі №910/268/23, і додані до неї документи, повернув заявнику на підставі п.2 ч.5 ст.174 ГПК.
20.          Ухвала суду першої інстанції обґрунтована тим, що подана ОСОБА_1 позовна заява як третьої особи з самостійними вимогами щодо предмета спору за суб`єктним складом сторін та характером правовідносин підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства, а тому не може бути розглянута в межах цієї справи з огляду на положення ст.21 та ч.4 ст.173 ГПК. За таких обставин позовна заява і додані до неї документи підлягають поверненню заявнику на підставі п.2 ч.5 ст.174 ГПК.
21.          Північний апеляційний господарський суд постановою від 01.04.2025 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив частково; ухвалу Господарського суду міста Києва від 01.08.2024 змінив, виклавши її мотивувальну частину в редакції постанови; в іншій частині ухвалу Господарського суду міста Києва від 01.08.2024 залишив без змін.
22.          Постанова суду апеляційної інстанції мотивована, зокрема, таким:
1)          сталою судовою практикою чітко розмежовано випадки, коли Фонд звертається з позовом про відшкодування шкоди, заподіяної Фонду, від власного імені і на свою користь (для подальшого розподілення стягнутого між колишніми кредиторами банку) та про відшкодування шкоди/збитків, заподіяної банку, - від імені та в інтересах банку;
2)          позов банку в особі Фонду до особи, яка завдала останньому збитків у зв`язку з неналежним виконанням особою своїх обов`язків щодо банку, поданий до його припинення, не може мати той самий предмет, що і позов кредитора банку, який вважає, що безпосередньо йому, а не банку, завдано шкоди;
3)          позовні вимоги Фонду заявлені щодо формування ліквідаційної маси банку саме в інтересах останнього, а не в інтересах його кредиторів, вимоги яких залишилися незадоволеними після завершення ліквідації банку, що спростовує відповідні доводи скаржника про взаємопов`язаність позовів, а також, що позов Фонду заявлений в інтересах ОСОБА_1 ;
4)          розмір шкоди (збитків), заподіяних ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит", від ризикових операцій з пов`язаними компаніями, не є розміром зобов`язань банку перед його вкладником - ОСОБА_1 ; навіть гіпотетична можливість стягнення ОСОБА_1 розміру заборгованості за договором-заявою про банківський строковий вклад (депозит) "Класік" від 03.07.2015 №300937/18667/3-5 не змінила б розміру збитків, які бБанк міг отримати від активних ризикових чи невигідних операцій з пов`язаними компаніями, про які зазначає Фонд у своєму позові;
5)          пред`явлений ОСОБА_1 позов не стосується предмета позову Фонду у справі №910/268/23 і не є взаємопов`язаними з останнім, тому не може розглядатись в межах справи №910/268/23;
6)          за приписами ч.6 ст.180 ГПК зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин 1 та 2 цієї статті, ухвалою суду повертається заявнику; суд першої інстанції помилково обґрунтував повернення позовної заяви порушенням правил об`єднання позовних вимог (п.2 ч.5 ст.174 ГПК), натомість мав повернути вказану заяву заявнику на підставі ч.6 ст.180 цього Кодексу (постанови Верховного Суду від 13.03.2019 у справі №916/3245/17, від 12.06.2019 у справі №916/542/18 та від 18.03.2024 у цій справі №910/268/23).
Короткий зміст вимог та доводів касаційних скарг, відзивів на касаційні скарги, інших заяв учасників справи
Касаційна скарга ОСОБА_1 .
23.           15.04.2025 ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Господарського суду міста Києва від 01.08.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 01.04.2025, в якій просить їх скасувати, а позовну заяву ОСОБА_1 направити до суду першої інстанції для розгляду та для вирішення питання про її приєднання до справи №910/268/23.
24.           ОСОБА_1 у касаційній скарзі, зокрема, зазначає, що:
1)          Господарський суд міста Києва помилково зазначив, що за суб`єктним складом сторін та характером спірних правовідносин заява ОСОБА_1 повинна розглядатися в порядку цивільного судочинства (посилається на ч.1 ст.20 ГПК, ч.1 ст.2 Господарського кодексу України та висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 07.09.2022 у справі №755/3065/18, від 31.10.2018 у справі №757/75148/17-ц, від 19.06.2018 у справі №757/75149/17-ц);
2)          Північний апеляційний господарський суд зробив помилковий висновок, що пред`явлений ОСОБА_1 позов не стосується предмета позову Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у справі №910/268/23 і не є взаємопов`язаним з останнім, тому не може розглядатися в межах цієї справи (посилається на ст.52 Закону "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", статті 236, 238 ГПК та висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 18.03.2024 у справі №910/268/23, від 04.06.2024 у справі №916/3724/21, від 29.07.2021 у справі №904/3526/20, від 08.11.2023 у справі №916/1489/22).
Касаційна скарга Компанії Ferrexpo AG (Феррекспо АГ)
25.           18.04.2025 Компанія Ferrexpo AG (Феррекспо АГ) засобами поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Господарського суду міста Києва від 01.08.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 01.04.2025, в якій просить їх скасувати, а позовну заяву ОСОБА_1 направити до суду першої інстанції для вирішення питання про її приєднання до справи №910/268/23.
26.          У касаційній скарзі Компанія Ferrexpo AG (Феррекспо АГ) зазначає:
1)          суд апеляційної інстанції порушив вимоги, встановлені статтями 236 та 238 ГПК, та право Компанії Ferrexpo AG (Феррекспо АГ) на участь в судовому засіданні;
2)          Північний апеляційний господарський суд порушив вимоги статей 236 та 238 ГПК та не надав аргументам ОСОБА_1 жодної оцінки; текст оскаржуваної постанови Північного апеляційного господарського суду від 01.04.2025 в певній частині є практично дослівною копією (процитованим текстом) постанови Верховного Суду від 18.03.2025 у справі №910/268/23;
3)          суди повинні були застосувати аналогію закону (ч.2 ст.61 Кодексу України з процедур банкрутства) та прийняти позовну заяву ОСОБА_1 до розгляду.
Касаційна скарга ТОВ "Єристівський ГЗК"
27.           22.04.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю "Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат" через систему Електронний суд звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Північного апеляційного господарського суду від 01.04.2025, в якій просить її скасувати, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 01.08.2024 залишити в силі.
28.          У касаційній скарзі ТОВ "Єристівський ГЗК" зазначає, що:
1)          суд апеляційної інстанції порушив вимоги, встановлені статтями 236 та 238 ГПК, та право учасників справи на участь в судовому засіданні;
2)          Північний апеляційний господарський суд неправильного застосував норми матеріального права - Закону "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (посилається на постанови Верховного Суду від 04.06.2024 у справі №916/3724/21, від 08.11.2023 у справі №916/1489/22).
Відзив Фонду
29.           19.05.2025 надійшов відзив Фонду, поданий через систему Електронний суд, в якому просить відмовити в задоволенні касаційної скарги ОСОБА_1 , а оскаржувані рішення залишити без змін.
30.          У відзиві Фонд зазначає, зокрема, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 не підвідомчі господарському суду та мають розглядатись за правилами цивільного судочинства; позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та вимоги Фонду до ОСОБА_2 не є однорідними; висновки Верховного Суду щодо аналогічного позову ТОВ "БК "Основа", який було заявлено в межах цієї справи, спростовують доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо взаємопов`язаності його вимог із вимогами банку, а також вказують на неможливість розгляду його позовних вимог в межах справи №910/268/23.
31.          Відзиви на касаційні скарги Компанії Ferrexpo AG (Феррекспо АГ) та ТОВ "Єристівський ГЗК" не надходили.
Надходження касаційних скарг на розгляд Верховного Суду
32.          Верховний Суд ухвалою від 14.05.2025 відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , розгляд касаційної скарги призначив у порядку письмового провадження; відмовив у задоволенні клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.
33.          Верховний Суд ухвалами від 18.06.2025 відкрив касаційне провадження за касаційними скаргами Компанії Ferrexpo AG (Феррекспо АГ) та ТОВ "Єристівський ГЗК", розгляд касаційних скарг призначив у порядку письмового провадження.
Короткий зміст клопотань та їх розгляд 
34.           28.05.2025 надійшло клопотання ПрАТ "Полтавський ГЗК" про розгляд касаційних скарг ОСОБА_1 , Компанії Ferrexpo AG (Феррекспо АГ) та ТОВ "Єристівський ГЗК" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 01.08.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 01.04.2025 з повідомленням (викликом) сторін.
35.          У цей же день надійшло клопотання ТОВ "Єристівський ГЗК", у якому просить касаційну скаргу ОСОБА_1 розглядати з повідомленням (викликом) сторін.
36.          Також Компанія Ferrexpo AG (Феррекспо АГ) у поясненнях до касаційної скарги ОСОБА_1 , поданих 28.05.2025 (надійшли 30.05.2025), просить  розглядати касаційну скаргу ОСОБА_1 з повідомленням (викликом) сторін. 
37.          Аналогічне клопотання міститься в поясненнях ОСОБА_1 щодо відзиву Фонду, які подані 30.05.2025.
38.           24.06.2025 надійшло клопотання Компанії Ferrexpo AG (Феррекспо АГ) про розгляд касаційних скарг ОСОБА_1 , Компанії Ferrexpo AG (Феррекспо АГ) та ТОВ "Єристівський ГЗК" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 01.08.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 01.04.2025 з повідомленням (викликом) сторін.
39.          Розглянувши зазначені клопотання третіх осіб, Верховний Суд їх відхиляє з огляду на відсутність підстав для їх задоволення.
40.          Відповідно до ч.13 ст.8 ГПК розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
41.          Згідно з ч.5 ст.301 ГПК перегляд ухвал суду першої та апеляційної інстанцій (крім ухвал, якими закінчено розгляд справи) здійснюється судом касаційної інстанції без повідомлення учасників справи.
42.          Предметом касаційного оскарження у цій справі за касаційними скаргами ОСОБА_1 та Компанії Ferrexpo AG (Феррекспо АГ) є ухвала Господарського суду міста Києва від 01.08.2024, якою позовну заяву ОСОБА_1 як третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору у справі №910/268/23, і додані до неї документи, повернуто заявнику, а також постанова Північного апеляційного господарського суду від 01.04.2025, якою змінено мотивувальну частину вищезазначеної ухвали. ТОВ "Єристівський ГЗК" оскаржує лише постанову Північного апеляційного господарського суду від 01.04.2025.
43.          Згідно з ч.6 ст.301 ГПК з урахуванням конкретних обставин справи суд касаційної інстанції може розглянути касаційні скарги, зазначені у частинах четвертій і п`ятій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
44.          Отже, вирішення питання про проведення судового засідання з повідомленням та викликом учасників справи при розгляді касаційних скарг, зазначених у частинах 4 і 5 ст.301 ГПК, покладається на власний розсуд суду касаційної інстанції з огляду на конкретні обставини справи. Жодних інших підстав чи умов, якими має керуватися касаційний суд при вирішенні зазначеного питання, у цій нормі не міститься.
45.          Верховний Суд зазначає про те, що для учасників цієї справи №910/268/23 були створені належні умови для ознайомлення з матеріалами справи та з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів, в яких такий рух описаний. Крім того, кожен учасник справи, керуючись своїми процесуальними правами, передбаченими господарським процесуальним законодавством, має право безпосередньо знайомитися з матеріалами справи, з аргументами іншого учасника справи та реагувати на ці аргументи відповідно до механізмів, встановлених ГПК, зокрема, шляхом надання суду відзивів на касаційні скарги.
46.          Верховний Суд не бере до уваги посилання на складність і резонансність справи та значну ціну позову, оскільки судові рішення, ухвалені по суті спору, не є предметом касаційного перегляду. Предметом касаційного перегляду, як зазначалося, є судові рішення щодо повернення заявнику позовної заяви третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, що згідно з ч.13 ст.8 та ч.5 ст.301 ГПК є підставою для розгляду цієї справи без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.
47.          Враховуючи те, що предметом касаційного розгляду є тільки питання процесуального права, то розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім, що узгоджується з положеннями, закріпленими у ч.13 ст.8 та ч.5 ст.301 ГПК. Заявники не надали переконливих доказів того, що для забезпечення справедливого судового розгляду цієї справи процесуальні питання у цій справі потребують вирішення виключно в судовому засіданні.
48.          Верховний Суд зазначає про те, що питання про розгляд справи в порядку письмового провадження чи в судовому засіданні з повідомленням учасників справи залежить не від волевиявлення осіб, які беруть участь у справі, а від конкретних обставин справи.
49.          Обставин, що свідчили б про необхідність розгляду справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи Верховний Суд не виявив, а треті особи у клопотаннях, відповідно, не довели.
50.          З огляду на викладене Верховний Суд не вбачає підстав для задоволення клопотань третіх осіб про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
51.          Порядок та умови вступу третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору у справу, врегульованого нормами ст.49 ГПК.
52.          Відповідно до частини першої ст.49 ГПК треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, можуть вступити у справу до закінчення підготовчого провадження або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, подавши позов до однієї або декількох сторін.
53.          Відповідно до ч.5 ст.49 ГПК до позовів третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору у справі, в якій відкрито провадження, застосовуються положення ст.180 цього Кодексу.
54.          Відповідно до ч.2 ст.180 вказаного Кодексу зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.
55.          Ознаками зустрічного позову є його взаємопов`язаність із первісним позовом і доцільність його спільного розгляду з первісним позовом, зокрема коли позови виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом можуть різнитися з вимогами первісного позову, але вони об`єднуються в одне провадження із первісним позовом ухвалою суду.
56.          Взаємна пов`язаність зустрічного та первісного позовів може виражатись у підставах цих позовів або поданих доказах, вимоги за зустрічним і первісним позовами можуть зараховуватися. Водночас подання зустрічного позову, задоволення якого виключатиме повністю або частково задоволення первісного позову, має на меті довести відсутність у позивача матеріально-правової підстави на задоволення первісного позову через відсутність матеріальних правовідносин, з яких випливає суб`єктивне право позивача за первісним позовом.
57.          Таким чином, у процесі розгляду господарським судом спору між позивачем і відповідачем, третя особа з метою захисту свого права може заявити самостійні вимоги саме щодо предмета спору, якщо вважає, що саме їй належить право на предмет спору чи його частину. При цьому під предметом спору необхідно розуміти матеріально-правовий об`єкт, з приводу якого виник правовий конфлікт між позивачем і відповідачем.
58.          Отже, на відміну від зустрічного позову, який повинен бути лише взаємопов`язаним з первісним, позовна заява третьої особи відповідно до положень ч.1 ст.49 ГПК має містити самостійні вимоги саме щодо предмета спору у справі.
59.          Тому позовні вимоги третьої особи, яка подала позов відповідно до приписів ст.49 ГПК, можуть бути допущені судом до розгляду у процесі, що вже розпочався, у тому випадку, коли така самостійна вимога заявлена саме щодо предмета спору, що вже виник між сторонами. Вимога, спрямована на те, що знаходиться поза цим предметом, чи спрямована до третіх осіб, не може бути розглянута судом як вимога третьої особи в розумінні наведеної вище статті. Водночас така позовна вимога може бути заявлена у самостійному позові.
60.          Причиною виникнення спору у справі №910/268/23 за позовом Фонду стало те, що Банк в особі Фонду вважає, що неправомірними діями ОСОБА_2 як особи, що мала вирішальний вплив на діяльність ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" та його керівництво, та як особи-контролера цього Банку, останньому (Банку) заподіяно шкоду (збитки), яку відповідач відмовляється відшкодувати.
61.          Фонд вказує, що ОСОБА_2 , як контролер Банку та особа, яка мала вирішальний вплив на діяльність Банку та його керівництво, організував видачу значних кредитів на підконтрольні йому підприємства без мети повернення таких кредитів, а також подальше виведення кредитів через укладення компаніями-позичальниками валютних контрактів з компаніями-нерезидентами, які так само контролювались ОСОБА_2 .. Вказані обставини, за доводами Фонду, свідчать про завдання відповідачем шкоди (збитків) Банку, яку Фонд просить стягнути на підставі ч.5 ст.52 Закону "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".
62.          Відповідно до ч.5 ст.52 Закону "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" у разі виявлення шкоди (збитків), завданої банку, Фонд звертається з вимогою про відшкодування на користь Фонду шкоди (збитків), завданої банку, до: пов`язаної з банком особи та/або іншої особи, рішеннями, діями (в тому числі вчиненими правочинами, операціями, укладеними договорами) та/або бездіяльністю якої завдано шкоди (збитків) банку; та/або пов`язаної з банком особи, та/або іншої особи, яка внаслідок таких рішень, дій (в тому числі правочинів, операцій, договорів) або бездіяльності прямо чи опосередковано отримала майнову вигоду.
63.          У ч.10 ст.52 Закону "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що кошти, одержані в результаті зазначених у цій частині процесів, позовів та проваджень, включаються до ліквідаційної маси банку, а в разі надходження таких коштів після затвердження ліквідаційного балансу спрямовуються на задоволення вимог кредиторів банку, які виникли у зв`язку із завданням їм шкоди (збитків) внаслідок незадоволення їхніх вимог, у черговості та порядку, визначених частинами першою та четвертою цієї статті, після відшкодування витрат Фонду на ведення таких процесів, позовів та проваджень, а також усіх пов`язаних з ними виконавчих процесів.
64.          Законом №1588-IX ст.53 ГПК доповнено ч.6 згідно з якою Фонд, звертаючись з позовом про відшкодування шкоди (збитків) у порядку ст.52 Закону "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", діє від імені та в інтересах неплатоспроможного банку або банку, щодо якого прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених ч.2 ст.77 Закону "Про банки і банківську діяльність", а у разі припинення неплатоспроможного банку або банку, щодо якого прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених ч.2 ст.77 Закону "Про банки і банківську діяльність", як юридичної особи - в інтересах кредиторів, вимоги яких залишилися незадоволеними після завершення ліквідації банку.
65.          Отже, і у матеріальному законі, і у процесуальному законі, чинних на дату звернення з позовом, розмежовано два види позовів Фонду про відшкодування шкоди (збитків), які подаються у порядку ст.52 Закону "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб":
-          позов, який подається від імені та в інтересах неплатоспроможного банку до його ліквідації про стягнення шкоди (збитків), завданих неналежним виконанням пов`язаними з банком особами та/або іншою особою банку своїх обов`язків щодо банку;
-          позов від власного імені в інтересах кредиторів припиненого неплатоспроможного банку (у тому числі і своїх), вимоги яких залишилися незадоволеними після завершення ліквідації банку, про стягнення шкоди.
66.          Схожі за змістом висновки викладено Верховним Судом у постанові від 12.07.2022 у справі №910/18526/21.
67.          Звідси висновок, що позов банку в особі Фонду до особи, яка завдала останньому збитків у зв`язку з неналежним виконанням особою своїх обов`язків щодо банку, поданий до його припинення, не може мати той самий предмет, що і позов кредитора банку, який вважає, що безпосередньо йому, а не банку, завдано шкоди.
68.          Фактично, у цій справі третя особа з самостійними вимогами (як кредитор Банку), звертаючись з самостійними вимогами на предмет спору Банку в особі Фонду з завдавачем Банку збитків (відповідачем), не визнає, що  саме Фонд здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів та розпоряджається коштами ліквідаційної маси Банку, одержаними ним, в тому числі, за наслідками стягнення збитків з таких осіб (завдавачів шкоди/збитків) у відповідній черговості (ст.52 Закону "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб").
69.          Як вбачається з матеріалів справи №910/268/23, незважаючи на те, що завданням ліквідаційної процедури завжди є задоволення вимог кредиторів банку, включених до реєстру, спірні правовідносини стосуються стягнення збитків, завданих Банку, і Фонд звертається з позовом від імені Банку як ліквідатор Банку. Банк існує як юридична особа на момент звернення Фонду з позовом до суду, а поданий у справі позов спрямований на формування ліквідаційної маси і її використання для розрахунку з вкладниками та іншими кредиторами в порядку черговості, визначеної Законом. Водночас Банк ще не припинився і Фонд не заявляв вимог про стягнення шкоди (збитків) після припинення Банку як юридичної особи від власного імені в інтересах колишніх кредиторів Банку.
70.          Отже, сталою судовою практикою чітко розмежовано випадки, коли Фонд звертається з позовом про відшкодування шкоди, заподіяної Фонду, від власного імені і на свою користь (для подальшого розподілення стягнутого між колишніми кредиторами банку), та про відшкодування шкоди/збитків, заподіяної Банку, - від імені та в інтересах Банку.
71.          Як було зазначено вище, у позовній заяві у справі №910/298/23 Фонд звертається з вимогою про стягнення шкоди (збитків), яку відповідач заподіяв ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит". Банк перебуває у стані припинення, і позов заявлено Фондом від імені Банку як ліквідатором Банку, а не від власного імені і на свою користь (для подальшого розподілення стягнутого між колишніми кредиторами Банку, зокрема і ОСОБА_1).
72.          Відтак позовні вимоги Фонду заявлені щодо формування ліквідаційної маси Банку саме в інтересах останнього, а не в інтересах його кредиторів, вимоги яких залишилися незадоволеними після завершення ліквідації банку, що спростовує відповідні доводи про взаємопов`язаність позовів, а також, що позов Фонду заявлений в інтересах кредитора.
73.          Крім того, розмір шкоди (збитків), заподіяних ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит", від ризикових операцій з пов`язаними компаніями, не є розміром зобов`язань Банку перед його вкладником - ОСОБА_1 . І навіть гіпотетична можливість стягнення ОСОБА_1 розміру заборгованості не змінила б розміру збитків, які Банк міг отримати від активних ризикових чи невигідних операцій з пов`язаними компаніями, про які зазначає Фонд у своєму позові.
74.          За таких обставин, пред`явлений ОСОБА_1 позов не стосується предмету позову Фонду у справі №910/268/23 і не є взаємопов`язаними з останнім, тому не може розглядатись в межах справи №910/268/23.
75.          Відповідно до приписів ч.6 ст.180 ГПК зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин 1 та 2 цієї статті, ухвалою суду повертається заявнику.
76.          За таких обставин суд апеляційної інстанції правильно зазначив, що суд першої інстанції помилково обґрунтував повернення позовної заяви порушенням правил об`єднання позовних вимог (п.2 ч.5 ст.174 ГПК), натомість мав повернути вказану заяву заявнику на підставі ч.6 ст.180 цього Кодексу.
77.          Зазначене повністю відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 18.03.2024 у цій же справі, щодо майже ідентичних правовідносин, однак щодо повернення позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Основа".
78.          Відповідно до частин 5, 6 ст.13 Закону "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
79.          Згідно зі ст.36 Закону "Про судоустрій і статус суддів" Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.
80.          Частиною 4 ст.236 ГПК передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
81.          Консультативна рада європейських суддів (далі - КРЄС) у п.1 висновку №20 (2017) від 10.11.2017 "Про роль судів у забезпеченні єдності застосування закону" (далі - Висновок) вказала, що однакове та уніфіковане застосування закону обумовлює загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність.
82.          Судді країн континентального права керуються судовою практикою, особливо вищих судів, до чиїх повноваження відноситься забезпечення єдності судової практики. У країнах континентального права рішення суду, особливо Верховного, мають ширше значення, ніж для тієї окремої справи, стосовно якої ухвалене рішення (пункти 12, 13 Висновку).
83.          Отже, забезпечення єдності судової практики є реалізацією принципу правової визначеності, що є одним із фундаментальних аспектів верховенства права та гарантує розумну передбачуваність судового рішення. Крім того, саме така діяльність Верховного Суду забезпечує дотримання принципу рівності всіх осіб перед законом, який втілюється шляхом однакового застосування судом тієї самої норми закону в однакових справах щодо різних осіб.
84.          Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в п.73 ухвали від 15.11.2024 у справі №910/13175/23 зазначила, що з аналізу норми (порядку розміщення відповідних принципів) ч.3 ст.2 ГПК, так і з суті самих принципів, закріплених у ній, вбачається, що саме принцип верховенства права (одним із аспектів якого є принцип правової визначеності) є важливішим по відношенню до інших принципів, а тому, за наявності певної конкуренції між ними, перевага повинна надаватися саме забезпеченню принципу верховенства права.
85.          У цьому контексті Верховний Суд mutatis mutandis звертається також до таких позицій Верховного Суду.
86.          У постанові від 28.08.2024 у справі №911/433/22 Верховний Суд зазначив таке:
"45.          Верховний Суд частково погоджується з доводами скаржника. По суті, на сьогоднішній день існують два судових рішення, які вже набрали законної сили, і які містять протилежні за змістом висновки. 
…
57.Враховуючи, що постанова Верховного Суду від 03.02.2021 у справі №911/459/20 була ухвалена та оприлюднена раніше постанови Північного апеляційного господарського суду від 01.04.2021 у справі №911/1422/20, Верховний Суд вважає, що суди попередніх інстанцій помилково не врахували правові висновки та правову оцінку обставин справи, які викладені саме у постанові Верховного Суду, що діють в силу res judicata і мають перевагу перед правовими висновками, що містяться у постанові Північного апеляційного господарського суду: а) як ухвалені раніше; б) як ухвалені Верховним Судом, який є судом вищої інстанції відносно суду апеляційної інстанції.
58.Отже, Верховний Суд доходить висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог".
87.          У постанові Верховного Суду від 29.08.2024 у справі №905/830/21 вказано:
"125. Верховний Суд також звертає увагу, що розглядаючи спори щодо одного й того самого сквіз-ауту, щодо одного й того ж емітента, щодо тих самих рішень його органів, але за позовами різних акціонерів, суди мають враховувати висновки Верховного Суду щодо правомірності рішень щодо затвердження ринкової вартості акцій. І якщо Верховний Суд дійшов висновку про істотне заниження ринкової ціни акцій ПрАТ "АКХЗ", затвердженої рішенням наглядової ради від 04.05.2018, то суд у іншій справі не може зробити протилежний висновок про те, що ринкова ціна, встановлена тим самим рішенням наглядової ради, є справедливою для іншого міноритарного акціонера, адже це суперечитиме принципу правової визначеності та верховенству права, порушуватиме принцип однакового ставлення до акціонерів товариства. Факти, встановлені Верховним Судом у справі №905/671/19, для цієї справи не є преюдиціальними, проте, при ухваленні судових рішень суди керуються принципами правової визначеності та верховенства права і не можуть ухвалювати рішення всупереч відповідним висновкам Верховного Суду у справі №905/671/19. Зазначене відповідає висновкам Корпоративної палати, викладеним у пунктах 89-92 постанови від 15.06.2022 у справі №905/671/19".
88.          Враховуючи зазначене, Верховний Суд відхиляє доводи скаржників про порушення судом апеляційної інстанції вимог статей 236 та 238 ГПК, не надання аргументам ОСОБА_1 належної оцінки та що текст оскаржуваної постанови Північного апеляційного господарського суду від 01.04.2025 в певній частині є практично дослівною копією (процитованим текстом) постанови Верховного Суду від 18.03.2025 у справі №910/268/23.
89.          Необґрунтованими також є доводи Компанії Ferrexpo AG (Феррекспо АГ), що суди повинні були застосувати аналогію закону (ч.2 ст.61 Кодексу України з процедур банкрутства) та прийняти позовну заяву ОСОБА_1 до розгляду.
90.          У справі, що переглядається, як і у інших подібних справах за позовами Фонду до колишніх посадових осіб банку про стягнення шкоди (збитків), визначальним є те, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню також положення спеціального банківського законодавства, зокрема, Законів "Про банки і банківську діяльність", "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", тощо, яке не застосовується при розгляді справ про банкрутство.
91.          Зазначені особливості є такими, що зумовлюють неподібність правового регулювання та, відповідно, неподібність правовідносин у справах про банкрутство та у справах за позовами Фонду до колишніх посадових осіб банку щодо стягнення шкоди (збитків).
92.          При цьому ч.10 ст.11 ГПК передбачає, що якщо спірні відносини не врегульовані законом і відсутній звичай ділового обороту, який може бути до них застосований, суд застосовує закон, що регулює подібні відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - виходить із загальних засад і змісту законодавства (аналогія права).
93.          У цьому ж випадку спірні правовідносини законом врегульовані, про що було зазначено, зокрема, вище у цій постанові, а тому підстави для застосування аналогії закону відсутні. 
94.          Окрім цього, відхиляються й доводи скаржників про порушення права учасників справи на участь в судовому засіданні.
95.          Згідно з ч.13 ст.8 ГПК розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
96.          Частинами 1, 3 ст.270 ГПК визначено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених ч.10 цієї статті та ч.2 ст.271 цього Кодексу.
97.          Відповідно до ч.2 ст.271 ГПК апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 8, 9, 12, 18, 31, 32, 33, 34 ч.1 ст.255 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
98.          Враховуючи, що апеляційна скарга була подана на ухвалу суду про повернення заяви позивачеві (заявникові) (п.6 ч.1 ст.255 ГПК), суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
99.          Посилання на те, що розмір позовних вимог ОСОБА_1 перевищує суму, з огляду на яку процесуальне законодавство надає можливість розглядати справу без виклику сторін, Верховний Суд відхиляє, оскільки зазначені обставини впливають на порядок розгляду такого спору по суті. Тоді як порядок перегляду процесуального питання щодо повернення позовної заяви позивачеві (заявникові) прямо визначений нормами ч.2 ст.271 ГПК.
100.          Практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08.12.1983 у справі "Axen v. Germany", заява №8273/78, рішення від 25.04.2002 "Varela Assalino contre le Portugal", заява №64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Заявник (в одній із зазначених справ) не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги п.1 ст.6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
101.          Норми процесуального закону (зокрема, статті 42, 161, 169, 255, 263 ГПК) наділяють учасників справи правом подавати суду свої скарги, пояснення, відзиви, викладені в письмовій формі.
102.          Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників.
103.          Насамкінець Верховний Суд звертає увагу, що не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (ч.2 ст.309 ГПК).
104.          Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення (ч.2 ст.311 ГПК).
105.          Разом з тим, наводячи відповідні обґрунтування, скаржники не обґрунтували, яким чином стверджувані процесуальні порушення вплинули чи могли вплинути на законність оскаржуваного рішення.
Висновки за результатами розгляду касаційних скарг
106.          Відповідно до ч.1 ст.300 ГПК, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
107.          Згідно із ч.1 ст.309 ГПК суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених ст.300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
108.          Враховуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновків про залишення касаційних скарг без задоволення, а постанови суду апеляційної інстанції - без змін.
Судові витрати
109.          Оскільки Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційних скарг без задоволення, то судові витрати зі сплати судового збору за їх подання покладаються на скаржників.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1.          Касаційні скарги ОСОБА_1 , Компанії Ferrexpo AG (Феррекспо АГ) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат" залишити без задоволення.
2.          Постанову Північного апеляційного господарського суду від 01.04.2025 у справі №910/268/23 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя                                                                                О. Кібенко

Судді                                                                                                    С. Бакуліна

                                                                                                              В. Студенець