ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 липня 2025 року
м. Харків
справа № 643/11423/18
провадження № 22-ц/818/1324/25
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого -                Пилипчук Н.П.,
суддів -                        Маміної О.В., Мальованого Ю.М. 
за участю секретаря -        Львової С.А.,
учасники справи:
скаржник - ОСОБА_1 ,
заінтересована особа - головний державний виконавець Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Волкова К.,
стягувач - ОСОБА_2 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника Токаренко Христини Олексіївни , на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 22 листопада 2024 року в складі судді Скотаря А.Ю.
в с т а н о в и в:
У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії головного державного виконавця Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Волкової Катерини, стягувач: ОСОБА_2 .
Скарга мотивована тим, що 25 лютого 2019 року головним державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 на виконання рішення Московського районного суду м. Харкова від 05 лютого 2019 року у справі № 643/11423/18 про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку/доходу щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня подання заяви (16 серпня 2018 року) і до досягнення дитиною повноліття.
Оскільки з 04 квітня 2019 року він працював у ТОВ «Пересувна Механізована Колона-8», 05 серпня 2019 року державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, та звернено стягнення на заробітну плату боржника, яку він отримував від ТОВ «Пересувна Механізована Колона-8».
10 січня 2020 року державним виконавцем у зв`язку з реорганізацією винесено постанову про передачу виконавчого провадження №5864791 до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах місті Харкові Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків).
Зазначив, що з січня 2022 року ТОВ «Пересувна Механізована Колона-8» стало затримувати виплату заробітної плати та обіцяло розрахуватись протягом кількох місяців. З 24 лютого 2024 року на території міста Харкова почались активні бойові дії та ТОВ «Пересувна Механізована Колона-8» з метою збереження життя і здоров`я працівників було вимушене зупинити роботу. 11 березня 2024 року його звільнено з ТОВ «Пересувна Механізована Колона-8». 
Вказав, що у липні 2024 року він звернувся до Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з проханням надати розрахунок заборгованості по аліментам, але у складенні відповідного розрахунку було відмовлено та повідомлено, що державним виконавцем здійснюється розрахунок заборгованості по аліментам як з безробітної особи.
01 серпня 2024 року він звернувся до начальника відділу державної виконавчої служби з заявою про перерахунок заборгованості зі сплати аліментів у зв`язку з тим, що він є офіційно працевлаштованим, на підтвердження чого надав відповідні докази.
27 вересня 2024 року його представнику зателефонувала особа, яка повідомила що вона є державним виконавцем, який здійснює примусове виконання виконавчого провадження № НОМЕР_1 та проінформувала, що ідентифікатор доступу до АСВП по виконавчому провадженню буде направлено представнику електронними засобами у додаток «WhatsApp», а розрахунок заборгованості буде додано до АСВП. 27 вересня 2024 року у додатку «WhatsApp» його представник отримала зображення з ідентифікатором доступу до виконавчого провадження НОМЕР_2 у АСВП. Станом на 07 жовтня 2024 року відповідь на адвокатський запит від відділу державної виконавчої служби не надходила.
З системи АСВП його представнику стало відомо, що головним державним виконавцем Волковою К.В. з січня 2022 року розрахунок щомісячного розміру аліментів проводився з суми 12510,00 грн та зазначено, що розрахунок складено на підставі середньомісячної заробітної плати.
Вважав, що оскільки він у період з 04 квітня 2019 року по 11 березня 2024 року був офіційно працевлаштований, головним державним виконавцем неправомірно здійснено розрахунок щомісячного розміру аліментів та як наслідок, заборгованості за аліментами у період з 01 січня 2022 року по 30 вересня 2024 року як з безробітної особи. Таким чином, державним виконавцем невірно проведено розрахунок заборгованості по аліментам.
Просив визнати неправомірними дії головного державного виконавця Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Волкової К.В. в частині проведення щомісячного розрахунку аліментів та заборгованості за аліментами боржника ОСОБА_1 у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 за період з 01 січня 2022 року по 30 вересня 2024 року; зобов`язати головного державного виконавця Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Волкову К.В. провести перерахунок заборгованості за аліментами боржника ОСОБА_1 у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 за період з 01 січня 2022 року по 30 вересня 2024 року відповідно до вимог чинного законодавства України, як особі, яка була працевлаштована у період з 04 квітня 2019 року по 11 березня 2024 року.
Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 22 листопада 2024 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 - відмовлено.
Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_1 через свого представника подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити скаргу в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що станом на теперішній час, українське законодавство, яким урегульовано процес розрахунку та стягнення аліментів, не містить механізму чи приписів щодо розрахунку аліментів з особи, яка є офіційно працевлаштованим працівником, не має статусу безробітної особи, але не отримує заробітну плату (дохід) у зв`язку з бойовими діями на відповідній території. Натомість СК України визначає базою відрахування аліментів виключно заробіток або дохід. Суд першої інстанції не надав оцінку доказам відсутності у боржника заробітної плати (доходів) у період з 01 січня 2022 року по 11 березня 2024 року, а саме довідці форми ОК-5 з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, сформованої з особистого кабінету боржника на порталі Пенсійного фонду України. Саме форма ОК-5 використовується для надання відомостей про доходи фізичної особи в Україні. Відповідно до наголошеної форми, з січня 2022 року він не отримував заробітну плату чи інші доходи. В той же час, відповідно до відомостей про трудову діяльність з реєстру застрахованих осіб, сформованої на порталі Пенсійного фонду України, боржник у період з 01 січня 2022 року по 11 березня 2024 року працював у ТОВ «Пересувна Механізована Колона-8». Отже, у спірний період, боржник був офіційно працевлаштований у ТОВ «Пересувна Механізована Колона-8», але не отримував заробітну плату чи інший дохід. Таким чином, при здійснені розрахунку заборгованості боржника з аліментів у період з 01 січня 2022 року по 11 березня 2024 року, не може бути застосована норма ч. 2 ст. 195 СК України, для визначення заборгованості за аліментами виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, оскільки боржник був офіційно працевлаштований, але не отримував заробіток (дохід) через бойові дії на відповідній території. Більш того, після отримання боржником заробітної плати за спірний період, з виплаченої суми заборгованості буде стягнуто частину на користь стягувача в рамках виконавчого провадження НОМЕР_2, що призведе до подвійного списання аліментів з боржника за один і той самий період, що є неприпустимим, оскільки це порушує принцип одноразового стягнення та заборону повторного стягнення за однією і тією самою підставою відповідно до законодавства України. Так, після отримання боржником заробітної плати за спірний період, саме з цієї суми державним виконавцем буде зроблено розрахунок заборгованості та стягнуто частину на користь стягувача, що і буде належним виконанням вимог СК України, та ЗУ «Про виконавче провадження», забезпечуючи належне виконання судового рішення та дотримання законодавства України.

22 січня 2025 року за допомогою системи «Електронний суд» ОСОБА_2 через представника подала до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, в якому вважала ухвалу суду законною, а апеляційну скаргу необґрунтованою. При цьому посилалася на те, що інформація щодо доходів ОСОБА_5 в довідці ОК-5 з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного страхування, сформованої з особистого кабінету боржника на порталі Пенсійного фонду України, вказана виключно за інформацією роботодавця і не відображає дійсний стан, а саме наявність або відсутність нарахування заробітної плати за місцем його роботи - ТОВ «Пересувна Механізована колонна - 8». Належним доказом щодо підтвердження нарахування або не нарахування заробітної плати є виключно довідка з місця роботи, в якій в обов`язковому порядку і буде відображена нарахована заробітна плата. Після винесення оскаржуваного рішення по даній справі, при розгляді іншої справи № 643/13003/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду по даній справі № 643/11423/18, з метою встановлення факту отримання та/або неотримання ним доходів в період 01.01.2022 - 11.03.2024 її представником по даній справі адвокатом Ельвірою Болотовою 27.11.2025 був направлений запит № 15/11/24/03 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області. У відповіді від 03 грудня 2024 року № 80391/6/04-36-24-07-08 зазначено, що до ГУ ДПС у Дніпропетровській області за період з 04 квітня 2019 року по теперішній час від ТОВ «Пересувна механізована колона - 8» повідомлень про прийняття працівника на роботу/укладання гіг-контракту відносно ОСОБА_1 не надходило. Таким чином, не підтверджена інформація про працевлаштування ОСОБА_1 в ТОВ «Пересувна механізована колона - 8», що надає підстави проведений державним виконавцем розрахунок виходячи для розрахунку аліментів середню заробітну плату 12510,00 грн вважати правильним.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, ухвалу суду - залишити без змін.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що скаржник у спірний період не отримував офіційних доходів, тому державний виконавець правомірно здійснила розрахунки заборгованості зі сплати аліментів, виходячи з розміру середнього заробітку працівника для даної місцевості.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що постановою головного державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 25 лютого 2019 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 з виконання рішення Московського районного суду м. Харкова від 05 лютого 2019 року у справі № 643/11423/18 про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку/доходів/щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня подання заяви (16 серпня 2018 року) і до досягнення дитиною повноліття (а.с.7,77-78 том 1).
Постановою головного державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 05 серпня 2019 року звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, а саме на заробітну плату боржника, яку він отримував від ТОВ «Пересувна Механізована Колона-8» (а.с.9-11,117-119 том 1).
Постановою головного державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 10 січня 2020 року у зв`язку з реорганізацією винесено постанову про передачу виконавчого провадження № 5864791 до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах місті Харкові Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) (а.с.12-13,129-130 том 1).
З відомостей про трудову діяльність з реєстру застрахованих осіб встановлено, що ОСОБА_1 04 квітня 2019 року прийнятий на роботу до ТОВ «Пересувна Механізована Колона-8», а 11 березня 2024 року ОСОБА_1 звільнено з роботи на ТОВ «Пересувна Механізована Колона-8» (а.с.14-15 том 1).
З форми ОК-5 встановлено, що ОСОБА_1 не мав доходу, з якого сплачені страхові внески у 2022, 2023 та 2024 роках (а.с.16-20,184-191 том 1).
Постановами старшого державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 03 березня 2023 року та 23 травня 2023 року накладено арешт на грошові кошти на рахунках боржника у межах суми стягнення відповідно 12510 грн та 60986,25 грн (а.с.163-164,169-170 том 1).
05 серпня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах місті Харкові Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) із заявою про перерахунок заборгованості з аліментів (а.с.39-40,172 том 1). 
23 вересня 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Токаренко Х.О. - звернулась до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах місті Харкові Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) із адвокатський запитом щодо отримання копій документів виконавчого провадження, крім іншого, розрахунку заборгованості за аліментів (а.с.23-25,200-201 том 1). 
26 вересня 2024 року головним державним виконавцем Волковою К.В. розрахована заборгованість з аліментів, з якої вбачається, що загальна сума боргу по аліментам станом на 26 вересня 2024 року складає 92 917,00 грн. При цьому розмір необхідних до сплати аліментів з січня 2022 року по вересень 2024 року розрахований виходячи з середньомісячної заробітної плати 12510 грн (а.с.41-44,213-216 том 1).
Постановою головного державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Волкової К.В. від 13 серпня 2023 року та 23.05.2023 накладено арешт на грошові кошти на рахунках боржника у межах суми стягнення 116389,26 грн (а.с.208-209 том 1).

Відповідно до частин першої та другої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.
Частинами першою та другою статті 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Згідно з пунктом 9 частини першої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення.
У статті 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Згідно з частиною першою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження»).
Частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Відповідно до частини третьої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України. Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі надходження виконавчого документа на виконання від стягувача.
Згідно з частиною першою статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до частини першої статті 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.
Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості (частина друга статті 195 СК України).
Відмовляючи в задоволенні скарги, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується апеляційний суд, виходив з того, що під час розрахунку розміру заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_1 державний виконавець діяв відповідно до частини другої статті 195 СК України та статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», права заявника діями державного виконавця не порушено, отже, немає підстав для задоволення скарги.
Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1 має заборгованість зі сплати аліментів перед ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 з виконання рішення Московського районного суду м. Харкова від 05 лютого 2019 року у справі № 643/11423/18. 
Згідно розрахунку державного виконавця від 26 вересня 2024 року загальна сума боргу по аліментам ОСОБА_1 станом на 26 вересня 2024 року складає 92 917,00 грн. При цьому розмір необхідних до сплати аліментів з січня 2022 року по вересень 2024 року розрахований виходячи з середньомісячної заробітної плати працівника для даної місцевості 12510 грн.
Заперечуючи проти вказаного розрахунку ОСОБА_1 посилався на те, що у період з січня 2022 року по вересень 2024 року він був офіційно працевлаштований, однак дохід не отримував, у зв`язку з чим підстави для розрахування заборгованості по аліментам виходячи з середньомісячної заробітної плати працівника для Харківської області відсутні.
Між тим, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується колегія суддів, обґрунтовано виходив з того, що в період з січня 2022 року по березень 2024 року ОСОБА_1 хоча і був офіційно працевлаштований, однак дохід не отримував, тобто не мав реального заробітку, тому державний виконавець правомірно здійснив розрахунок, виходячи із середньої заробітної плати для відповідної місцевості на час виникнення заборгованості.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 760/4569/18-ц (провадження № 61-45100сво18), відступаючи від висновку, викладеного у постанові від 07 травня 2018 року у справі № 640/537/14-ц (провадження № 61-15685св18), зробив висновок про те, що стаття 81 СК України та частина третя статті 181 СК України вказують на необхідність визначення розміру аліментів від частки доходу платника, а не його заробітку. Звуження ж змісту норм закону за допомогою положень підзаконних нормативно-правових актів є неприпустимим. При цьому Перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року № 146 (тут і далі - Перелік № 146, у редакції, чинній на момент виникнення заборгованості зі сплати аліментів), до поняття «заробіток» включає також і виплати, які заробітною платою не є, зокрема доходи від підприємницької діяльності, кооперативів тощо, що свідчить про більш широке тлумачення змісту поняття «заробіток», ніж виплати, які виплачуються в межах трудових правовідносин.
Поняття «середня заробітна плата для даної місцевості» є макроекономічним показником, який як і інші макроекономічні показники, збирається та складається Державною службою статистики України і використовується, у тому числі, при проведенні грошово-кредитної політики та аналізу фінансової стабільності. Макроекономічні показники розраховуються за допомогою системи національних рахунків як комплексу взаємопов`язаних балансових таблиць, показники яких призначені для визначення розміру доходу, споживання, накопичення і величини капітальних витрат. Середня заробітна плата для даної місцевості як макроекономічний показник обчислюється як середнє арифметичне значення заробітних плат певної групи працівників (наприклад, по підприємству, по галузі, по регіону). Розраховується виходячи із фонду оплати праці працівників (включаючи оплату праці сумісників), премій, винагород за підсумками роботи за рік та одноразових заохочень.
Сам розмір середньої заробітної плати як макроекономічний показник, який використовується, у тому числі, і в разі застосування частини другої статті 195 СК України, обраховується органами статистики України на підставі Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року № 5 (тут і далі - Інструкція № 5, у редакції, чинній на момент виникнення заборгованості зі сплати аліментів).
Також варто звернути увагу на те, що за змістом пункту 4 розділу ХVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 № 512/5 (тут і далі - Інструкція № 512/5, у редакції, чинній на момент виникнення заборгованості зі сплати аліментів), розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих з інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості. Тобто, довідка про інформацію про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості є самостійним документом, який береться до уваги при розрахунку заборгованості.
Отже, у разі коли платник аліментів не працює, розмір щомісячних платежів встановлюється згідно з нормами статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», якими встановлено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України, зокрема нормами ч. 2 ст. 195 СК України, якими встановлено, що заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.
Таким чином, суд першої інстанції, встановивши, що розрахунок заборгованості зі сплати аліментів боржника ОСОБА_1 був проведений головним державним виконавцем Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Волковою К. в межах наданих їй повноважень у відповідності до вимог закону, на законних підставах відмовив у задоволенні скарги.
Із змісту ст. 195 Сімейного кодексу України вбачається, що аліменти на утримання дитини стягуються із фактичного заробітку (доходу) платника аліментів або, у разі його відсутності, із середньої заробітної плати для відповідної місцевості. При цьому ключовим є факт виконання трудових обов`язків та одержання (нарахування) відповідної заробітної плати за виконану роботу.
За таких обставин, у разі фактичного невиконання працівником трудових обов`язків та відсутності заробітної плати, правомірним є визначення заборгованості зі сплати аліментів, виходячи з розміру середньої заробітної плати працівника для відповідної місцевості. 
Поряд з цим, відповідачем не надано жодних доказів щодо його фінансового стану, які б підтверджували відсутність будь-якого доходу. З матеріалів справи вбачається, що з січня 2022 року по 11 березня 2024 року ОСОБА_1 заробітна плата не нараховувалась та не виплачувалась.
При цьому, ОСОБА_1 не був позбавлений можливості працевлаштуватись на іншу роботу для отримання доходу та сплати аліментів на свого сина.
ОСОБА_1 , як батьку, безумовно відомо про наявність у нього дитини та про свій обов`язок брати участь у її утриманні, незалежно від перебування рішення суду про стягнення аліментів на примусовому виконанні. Обставин, які б звільняли його від такого обов`язку, боржником не наведено. Також боржнику достеменно відомо про наявність рішення суду про стягнення з нього аліментів, яке у 2019 році вже перебувало на примусовому виконанні. Однак протягом тривалого часу він не сплачував коштів на утримання дитини, не цікавився ходом виконання рішення суду про стягнення з нього аліментів. 
Розрахунок зі сплати аліментів, складений державним виконавцем, є арифметично правильним, охоплює весь час, коли аліменти не сплачувались, тобто з січня 2022 року по вересень 2024 року, вказані в ньому суми відповідають середній заробітній платі у м. Харкові за відповідні періоди, обчисленій Державною службою статистики України.
Будь-яких даних, які б свідчили про неправильність розрахунку заборгованості, як і власного контррозрахунку, боржник не надав.
З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що приховування доходів або подання неповних чи недостовірних відомостей щодо розміру доходів, з яких мають утримуватись аліменти, є недопустимим та суперечить інтересам дитини. Водночас, у випадках неофіційного працевлаштування аліменти мають визначатися виходячи із середньої заробітної плати для місцевості, де проживає боржник. Це ще раз підтверджує правомірність дій державного виконавця щодо нарахування відповідної заборгованості.
Принцип найкращих інтересів дитини розкрито у правових висновках Верховного Суду. Зокрема, у постанові Верховного Суду від 20 липня 2022 року у справі № 761/25101/20 суд зазначив: «Відповідно до пункту 1 статті 3 Конвенції про права дитини дитина наділяється правом на те, щоб її найкращі інтереси оцінювалися і бралися до уваги як першочергове міркування при прийнятті відносно неї будь-яких дій або рішень як у державній, так і у приватній сфері. Найкраще забезпечення інтересів дитини це право, принцип і правила процедури, які засновані на оцінці усіх елементів, що відображають інтереси дитини у конкретних обставинах.
Таким чином, доводи скаржника не свідчать про неправомірність дій головного державного виконавця при визначенні заборгованості по сплаті аліментів на підставі частини другої статті 195 СК України, виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, у зв`язку з чим суд першої інстанції, з висновком якого погоджується колегія суддів, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні скарги.
Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з  характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що судове рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.
Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат за перегляд справи у апеляційному порядку не вбачається.
Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника Токаренко Христини Олексіївни , - залишити без задоволення.
Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 22 листопада 2024 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий                                                                Н.П. Пилипчук

Судді                                                                        О.В. Маміна

Ю.М. Мальований