ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
Іменем України
26 червня 2025 року
м. Харків
справа № 643/2079/25
провадження № 22-ц/818/3464/25
Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого: Маміної О.В.
суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,
розглянувши в порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину та дружину до досягнення дитиною трьох років за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 18 квітня 2025 року, постановлене під головуванням судді Мельникової І.Д., - 
в с т а н о в и в :
У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 по стягнення аліментів на дитину та дружину до досягнення дитиною трьох років, в якому просила стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця та стягнути аліменти на утримання ОСОБА_1 у розмірі з усіх видів заробітку (доходу) до досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , трьохрічного віку. 
Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 18 квітня 2025 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання у розмірі частини заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи з 10.02.2025 року та до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , трьох річного віку. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10.02.2025 року та до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 2422,40 грн.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення Московського районного суду м. Харкова від 18 квітня 2025 року скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції. 
Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначає, що копію позовної заяви не отримував, у зв`язку з чим був позбавлений можливості брати безпосередню участь у справі, надати відзив на позовну заяву з викладенням обставин, які відповідають дійсності, зокрема, щодо добровільної сплати ним фінансової допомоги на утримання дитини. Крім того, вказує, що судом першої інстанції необґрунтовано стягнуто аліменти на утримання позивача у розмірі від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, оскільки окрім фінансової допомоги на утримання дитини відповідач надає додаткову допомогу, зокрема купує продукти харчування, одяг та взуття дитині. Зазначає, що розмір аліментів на утримання позивача має бути 1/6 частину від усіх видів заробітку (доходу) відповідача. 
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст.367 ЦПК України, в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що від шлюбу сторони мають дитину, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідачем не надано суду доказів, які свідчили про наявність підстав для звільнення від обов`язку утримувати дружину, тобто не надано беззаперечних доказів неможливості сплачувати аліменти. 
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Проте такі висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи. 
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 07 жовтня 2023 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_1 (а.с. 7).
Від шлюбу сторони мають сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8).
На даний час сторони проживають окремо. Дитина проживає разом з матір`ю.
Як на підставу позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що 07 жовтня 2023 року між сторонами укладено шлюб. Від шлюбу народилась дитина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У зв`язку із погіршенням взаємовідносин, сторони дійшли згоди про роздільне проживання, однак не дійшли згоди стосовно утримання спільної дитини та надання матеріальної допомоги позивачу до досягнення дитиною трьох років. У добровільному порядку відповідач сплачувати аліменти не бажає. 
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
За змістом ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. 
Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту її інтересів, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.
Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.
Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Згідно ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. 
Відповідно до ч. 1 ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.
Відповідно до ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.
Матеріали справи свідчать про те, що 07 жовтня 2023 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_1 .
Від шлюбу сторони мають сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
На час розгляду справи сторони проживали окремо.
ОСОБА_2 є працездатною особою, військовослужбовцем, має постійний дохід.
З індивідуальних відомостей про застраховану особу – ОСОБА_2 вбачається, що сума фактичного заробітку/доходу за січень, лютий та березень 2025 року складає 91530,00 грн. (а.с. 35).
Суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але ге менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 
Належних та допустимих доказів того, що відповідач не має можливості сплачувати аліменти на утримання дитини у визначеному судом розмірі, відповідачем суду не надано. 
Доводи відповідача щодо надання ним допомоги в добровільному порядку судовою колегією не приймаються, оскільки стягнення аліментів у судовому порядку є правом того з батьків, з ким проживає неповнолітня дитина, незалежно від надання допомоги на утримання дитини в добровільному порядку. 
Натомість відповідач може надати докази добровільної сплати аліментів державному або приватному виконавцю при виконанні даного рішення для врахування при визначенні розміру заборгованості.
Крім того, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про наявність підстав для стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання його дружини ОСОБА_5 до досягнення дитиною, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьох років. 
Проте, визначаючи розмір стягнутих аліментів, суд першої інстанції не врахував, що вирішальним у спірних правовідносинах є наявність у чоловіка, батька дитини, можливості надавати матеріальну допомогу дружині. 
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частково визнаючи позовні вимоги, відповідач посилався на те, що він є військовослужбовцем та його дохід складається лише з заробітної плати та не може мати додатковий заробіток , тому вважає, що на утримання ОСОБА_1 підлягають стягненню аліменти в розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу).
Виходячи із принципу справедливості та розумності, з урахуванням вищевказаних обставин, колегія суддів вважає, що розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки, має бути визначений в 1/6 частці від усіх видів його заробітку (доходу).
Щодо доводів апеляційної скарги про неможливість подання відзиву на позовну заяву колегія суддів зазначає, що ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 18 лютого 2025 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Копія ухвали направлена на адресу зареєстрованого місця проживання відповідача. Таким чином судом першої інстанції було дотримано вимоги процесуального закону. Разом з тим свої заперечення та доводи відповідач виклав у змісті апеляційної скарги. Зазначені доводи враховані судом при ухваленні даного рішення. Підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.
Рішення суду підлягає зміні в частині визначення розміру аліментів, стягнутих з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на її утримання.
Доводи апеляційної скарги частково спростовують висновки суду першої інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 – задовольнити частково. 
Рішення Московського районного суду м. Харкова від 18 квітня 2025 року в частині задоволених позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років – змінити.
Позовні вимоги ОСОБА_1 у зазначеній частині задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, до досягнення дитиною, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьох років. 
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий:                                                                        О.В. Маміна
Судді:                                                                                Н.П. Пилипчук
       О.Ю. Тичкова