СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2025 року                                          м. Харків                        Справа № 912/3222/24  

          Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Стойка О.В., суддя Попков Д.О. , суддя  Істоміна О.А.

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Авангардком”,    Полтавська обл., Лубенський р-н, с. Окіп на рішення Господарського суду Полтавської області від 29.04.2025 у справі №912/3222/24
за позовом Комунального некомерційного підприємства “Центральна міська лікарня” Кропивницької міської ради”, м. Кропивницький
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю “Авангардком”,    Полтавська обл., Лубенський р-н, с. Окіп
про стягнення 40 292,24 грн.
ВСТАНОВИВ:
У січні 2025року Комунального некомерційного підприємства “Центральна міська лікарня” Кропивницької міської ради”, м. Кропивницький (далі- Позивач)звернулось до господарського суду Полтавської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю “Авангардком”,  Полтавська обл., Лубенський р-н, с. Окіп (далі- Відповідач) про стягнення 40 292,24 грн, з яких 582,80 грн – пеня за неналежне виконання умов договору поставки № 315 від 08.10.2024 р., 39 709,44 грн – штраф.
Рішенням господарського суду Полтавської області від 07.05.2025року позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з Відповідача  на користь Позивача 582,80 грн – пені за неналежне виконання умов договору поставки № 315 від 08.10.2024 р., 31       023,00 грн – штрафу та  1       900,17 грн. судового збору.
Відповідач, не погодившись з вищезазначеним рішенням, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, за змістом якої просив рішення скасувати та ухвалити нове - про відмову у задоволенні позовних вимог. В разі скасування рішення просив зменшити розмір штрафних санкцій, враховуючи, що Позивачем не понесено збитків.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги Відповідач зазначає, що судом першої інстанції не було в повному обсязі досліджено всі обставини справи, неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, а саме:
- суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про неможливість застосування пункту 7.7. договору щодо штрафу стосовно якості товару;
-Позивач не поніс збитки у зв`язку з невиконанням Відповідачем договору;
- суд першої інстанції не взяв до уваги положення статті 233 Господарського кодексу України, оскільки штрафна санкція складає 1/4 загальної суми договору і покладає на Відповідача надмірний тягар відповідальності.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду у справі №912/3222/24 від 04.06.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Відповідача на означене судове рішення та встановлено строк учасникам справи для надання відзиву на апеляційну скаргу з доказами його (доданих до нього документів) надсилання іншим учасникам справи у строк до 16.06.2025р. (включно). Вказаною ухвалою повідомлено учасників справи про розгляд апеляційної скарги без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) в світлі частини 10 статті 270 ГПК України, оскільки ціна позову в означеній справі менша ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відзиву на апеляційну скаргу від Позивача у визначений судом строк не надійшло.
Враховуючи положення ч. ч. 13, 14 ст. 8 ГПК України, фіксація розгляду апеляційної скарги у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення господарського суду підлягає залишенню без змін, виходячи із наступного.
Рішенням господарського суду в межах даної справи встановлені наступні обставини укладення 08.10.2024 року між сторонами Договору поставки № 315 (далі-Договір), відповідно до умов  п. 1.1 якого Відповідач, як постачальник, зобов`язувався у 2024 році поставляти Позивачу, як замовнику  товар за кодом CPV за ДК 021:2015 03220000-9: «Овочі, фрукти та горіхи», а Позивач– прийняти і оплатити такий товар, вартість якого становить 124       092,00 грн.
Зазначені обставини сторонами не оспорюються.
Позивач стверджує, що Відповідач неналежним чином виконав умови Договору № 315 від 08.10.2024 р. в частині поставки товару, що стало підставою для звернення Позивача до суду з даним позовом про стягнення з останнього 40 292,24 грн, з яких 582,80 грн – пеня за неналежне виконання умов договору поставки № 315 від 08.10.2024 р.,  а39 709,44 грн – штраф. 
Відповідач в суді першої інстанції заперечував проти позову, зазначаючи наступне:
- передбачений пунктом 7.6 Договору штраф може бути застосований лише у разі порушення умов зобов`язання щодо якості товару;
- наступний пункт Договору (7.7) також не може бути застосований в частині штрафної санкції щодо відмови постачальника від поставки;
- оскільки зобов`язання Відповідача носять майновий характер, він не несе перед Позивачем будь-яких грошових зобов`язань за договором, тому стягнення з Відповідача пені за прострочення поставки товару є безпідставним.
Крім того Відповідач просив у разі задоволення позовних вимог, вирішити питання про зменшення суми штрафу на 39 709,44 грн.
Задовольняючи частково позовні вимоги, господарський суд вважав їх обґрунтованими та доведеними. 
Рішення місцевого господарського суду мотивовано вчиненням Відповідачем господарського правопорушення у вигляді невиконання поставки товару у встановлений договором строк, тому наявні підстави до застосування до Відповідача штрафних санкцій.
Перевіривши розмір заявлених вимог про стягнення пені та штрафу, суд першої інстанції дійшов висновку, що одночасне стягнення штрафу за порушення строку поставки товару понад 30-ти календарних днів та за відмову від поставки товару є подвійним стягненням штрафу за порушення зобов`язання, що не узгоджується з приписами статті 61 Конституції України, у зв`язку з чим задовольнив вимоги про стягнення з Відповідача штрафу за відмову від поставки товару в розмірі 25 % від ціни договору, що складає 31       023,00 грн. та вимоги про стягнення пені у розмірі  582,80 грн. У задоволенні решти вимог судом відмовлено за безпідставністю.
Також місцевий господарський суд відхилив клопотання Відповідача про зменшення штрафних санкцій через відсутність підстав для такого зменшення та доказів на їх підтвердження.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Предметом апеляційного перегляду є висновки суду першої інстанції в частині задоволення позову щодо стягнення пені та штрафу, а також відхилення клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій.
Колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції  в оскаржуваній частині обґрунтованими, а доводи апеляційної скарги такими, що їх не спростовують, виходячи з наступного.
Статтею 629 ЦК України встановлено обов`язковість виконання договору сторонами.
З огляду на правову природу укладеного між сторонами договору поставки, який у розумінні статей 173, 174 Господарського кодексу України та статей 11, 509 Цивільного кодексу України є належною підставою для виникнення у його сторін кореспондуючих прав і обов`язків, спірні правовідносини регламентуються, насамперед, положеннями § 3 глави 54 Цивільного кодексу України та § 1 глави 30 Господарського кодексу України.
Відповідно до частин 1, 6 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.
Згідно з частинами 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк товари у власність покупця для виконання його підприємницької діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар та сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовують загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Як встановлено судом першої інстанції, пунктом 5.1 договору поставки № 315 від 08.10.2024 р. визначено, що поставка товару здійснюється за заявками замовника протягом трьох робочих днів з дати подання заявки. Заявка направляється замовником у любій йому доступній формі (письмово, факсом, електронною поштою тощо).
Судом також встановлений факт направлення Позивачем 28.10.2024 року Відповідачем заявки на поставку товару на суму 16       345,20 грн., отримання якої Відповідач не заперечує.
Таким чином, останнім днем строку на поставку товару є 31.10.2024 р., проте відповідно до п. 5.3 Договору, Відповідач такий обов`язок не виконав, товар не поставив.
Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України, в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
У разі порушення строку поставки товару за перші 14 календарних днів постачальник сплачує замовнику пеню у розмірі 50% облікової ставки НБУ від ціни товару, строк поставки якого порушено та/або від ціни дефектного товару, за кожний день прострочення (пункт 7.3 Договору).
У разі порушення строку поставки товару понад 14 календарних днів, починаючи з 15 календарного дня, постачальник сплачує замовнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від ціни товару, строк поставки якого порушено та/або від ціни дефектного товару, за кожний день прострочення. Пеня нараховується протягом строку порушення виконання зобов`язань за Договором, включаючи день виконання такого зобов`язання. За порушення строку поставки товару понад 30-ти календарних днів, додатково сплачується штраф у розмірі 7% ціни Договору (пункт 7.4 Договору);
За відмову від поставки товару частково або повністю, постачальник зобов`язаний сплатити замовнику штраф у розмірі 25% від ціни Договору (пункт 7.6 (фактично пункт 7.7.) Договору).
Встановлені вище обставини справи, а саме наявність прострочення виконання Відповідачем господарського зобов`язання, свідчить про наявність підстав для стягнення з Відповідача пені та штрафу.
При укладені Договору сторони дійшли згоди щодо стягнення одночасно штрафу та пені у разі невиконання Відповідачем умов договору, їх одночасне застосування не суперечить вимогам чинного законодавства України та умовам укладеного між сторонами Договору.
В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що пункт 7.7. Договору не може бути застосований, оскільки передбачає штраф щодо якості товару.
З матеріалів справи вбачається, що у Договорі наявні дві різні умови, що пронумеровані однаковими пунктами « 7.6», за змістом яких:
- у разі порушення умов зобов`язання щодо якості Товару стягується штраф у розмірі 20% ціни неякісного Товару (пункт 7.6 Договору);
- за відмову від поставки товару частково або повністю, постачальник зобов`язаний сплатити замовнику штраф у розмірі 25% від ціни Договору.
Позивач просить суд стягнути з Відповідача штраф, за відмову від поставки товару частково або повністю.
Позивачем наведено розрахунок штрафу за порушення строку поставки товару за Договором  понад 30-ти календарних днів (п. 7.4 договору) в розмірі 8       686,44 грн, а також за відмову від поставки товару (п. 7.6 договору) – в розмірі 31       023,00 грн.
Судова колегія  в переглядаємій частині погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав до стягнення з Відповідача штрафу за відмову від поставки товару в розмірі 25 % від ціни договору, що складає 31      023,00 грн. 
При цьому, технічна помилка в нумерації пунктів договору не впливає на застосування його умов.
          Доводи апелянта, що фактично пункт 7.7 Договору також стосується штрафу щодо якості Товару є довільним тлумаченням норм Договору на свою користь. Очевидно, що у Договорі сторони врегулювали пунктом 7.6 Договору штраф у разі порушення умов щодо якості Товару, а фактичним пунктом 7.7 Договору - штраф за відмову від поставки Товару повністю або частково, що і має місце у спірних правовідносинах.
Щодо доводів апелянта про зменшення розміру штрафних санкцій, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Згідно з частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Отже, зменшення розміру заявленої до стягнення пені та штрафу є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та штрафу.
У даному випадку Відповідач взагалі не поставив товар Позивачу.
Неможливість поставки товару Відповідач мотивував воєнним станом в Україні, у зв`язку із чим, посилається на те, що ціни на продукти харчування є нестабільними, неконтрольованими та такими, що неможливо спрогнозувати.
Судова колегія зазначає, що Відповідач, як суб`єкт підприємницької діяльності, яка здійснюється ним на власний ризик, повинен був усвідомлювати можливі наслідки та ризики укладення договору поставки, у тому числі під час дії воєнного стану.
Так, у разі здійснення підприємницької діяльності особа має усвідомлювати, що така господарська діяльність здійснюється нею на власний ризик; особа має здійснювати власний комерційний розрахунок щодо наслідків здійснення відповідних дій, самостійно розраховувати ризики настання несприятливих наслідків в результаті тих чи інших її дій та самостійно приймати рішення про вчинення (чи утримання від вчинення) таких дій.
Якщо обидві сторони правочину є суб`єктами господарської діяльності (професійними комерсантами, підприємцями), стандарти усвідомлення ризиків при вчиненні та виконанні відповідного правочину є іншими, ніж у випадку, якщо б стороною правочину були дві фізичні особи, або суб`єкт господарювання та пересічний громадянин. Стандарт розумної та обачливої поведінки комерсанта набагато вищий, порівняно зі стандартом пересічної розумної людини. Подібна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.01.2021 у справі №910/17876/19.
Відповідач укладав Договір вже під час дії воєнного стану, отже, проявивши розумну обачність, мав спрогнозувати можливість підвищення цін на продукти харчування, імовірне настання певних правових наслідків.
Більше того, Відповідач погодився на включення до Договору умов щодо можливості нарахування пені та штрафу внаслідок його невиконання.
Відповідач взагалі не надав суду жодного доказу обставин неможливості поставки позивачу Товару.
За таких обставин судова колегія вважає необгрунтованими  посилання апелянта на наявність підстав до зменшення штрафних санкцій. 
Враховуючи, що Відповідачем не наведено виняткових обставин, за яких можливе зменшення пені, а також не надано доказів надмірності заявлених Позивачем штрафних санкцій, специфіку правовідносин, що виникли між сторонами, час укладення Договору, Відповідач був обізнаний про загальну ситуацію в країні та нестабільність цін на продукцію, проте, вже через 2 тижні заявив про неможливість виконання Договору, навіть не приступивши до його виконання), суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання Відповідача про зменшення штрафних санкцій.
Щодо доводів апелянта, що Позивач не поніс збитків у зв`язку з невиконанням Відповідачем Договору, то в даному випадку це не впливає на вирішення клопотання Відповідача за наведених обставин.
Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції, приймаючи означене рішення, в повній мірі дослідив всі наявні в матеріалах справи докази, надав їм належну оцінку, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції.
На підставі вищевикладеного, рішення господарського суду Полтавської області від 29.04.2025 року у справі №912/3222/24 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга – без задоволення.
Відповідно до вимог ст. 129 ГПК України судові витрати по розгляду апеляційної скарги відносяться на заявника апеляційної скарги.
Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 271, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Авангардком”,  Полтавська обл., Лубенський р-н, с. Окіп на рішення Господарського суду Полтавської області від 29.04.2025 у справі №912/3222/24– залишити без задоволення.
Рішення господарського суду Полтавської області від 29.04.2025 року у справі №912/3222/24 – залишити без змін.
Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, віднести на Товариство з обмеженою відповідальністю “Авангардком”,  Полтавська обл., Лубенський р-н, с. Окіп.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя                                                                    О.В. Стойка

Суддя                                                                                           Д.О. Попков  

Суддя                                                                                           О.А. Істоміна