ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"02" липня 2025 р.           Справа№ 910/10304/24
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Кравчука Г.А.
суддів:            Тищенко А.І. 
          Коробенка Г.П. 
 
при секретарі судового засідання: Нагулко А.Л.
за участю представників сторін:
від позивача: Цимбаліст В.В., самопредставництво;
від відповідача 1: не з`явився;
від відповідача 2: Збіглей І.В., адвокат;
від відповідача 3: не з`явився;
від відповідача 4: не з`явився,
розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Пронтенко Надії Петрівни
на рішення Господарського суду міста Києва від 22.01.2025 (повний текст складено 31.01.2025)
у справі № 910/10304/24 (суддя Сташків Р.Б.)
за позовом Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація"
до 1.  Фізичної особи -підприємця Лепеші Катерини Олександрівни,
2. Фізичної особи -підприємця Пронтенко Надії Петрівни,
3. Фізичної особи -підприємця Ночник Світлани Олексіївни,
4. Фізичної особи -підприємця Пронтенка Олексія Івановича, 
про виселення з нежилих приміщень,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст і підстави позовних вимог.
Комунальне підприємство "Київжитлоспецексплуатація" (далі - КП "Київжитлоспецексплуатація", позивач) у грудні 2024 року звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця Лепеші Катерини Олександрівни (далі - ФОП ЛЕПЕША К.О., відповідач 1),   Фізичної особи-підприємця Пронтенко Надії Петрівни (далі - ФОП Пронтенко Н.П., відповідач 2),   Фізичної особи-підприємця Ночник Світлани Олексіївни (далі - ФОП Ночник С.О., відповідач 3),   Фізичної особи-підприємця Пронтенка Олексія Івановича (далі -Пронтенко О.І., відповідача 4) про виселення з займаних ними нежилих приміщень з №1 по №6 групи приміщень №96, №1,2,3 групи приміщень №97 загальною площею 121,30 кв.м. в будинку АДРЕСА_1.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірне нерухоме майно повернуто в комунальну власність територіальної громади міста Києва та передано на праві господарського відання позивачу, натомість, відповідачі займають спірне майно на підставі Договору оренди нерухомого майна від 29.11.2018 №ПР-29-11/18, який укладено з особою, що не мала права передавати в оренду спірне майно. 
Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.01.2025 у справі №      910/10304/24 позов до Фізичної особи-підприємця Лепеші Катерини Олександрівни, Фізичної особи-підприємця Пронтенко Надії Петрівни та Фізичної особи-підприємця Ночник Світлани Олексіївни задоволено.
Присуджено виселити Фізичну особу-підприємця Лепешу Катерину Олександрівну, Фізичну особу-підприємця Пронтенко Надію Петрівну, Фізичну особу-підприємця Ночник Світлану Олексіївну з нежилих приміщень з №1 по №6 групи приміщень №96, № 1, 2, 3 групи приміщень № 97 загальною площею 121,30 кв.м. в будинку АДРЕСА_1.
Присуджено до стягнення з Фізичної особи-підприємця Лепеші Катерини Олександрівни на користь КП "Київжитлоспецексплуатація" 757,00 грн судового збору.
Присуджено до стягнення з Фізичної особи-підприємця Пронтенко Надії Петрівни на користь КП "Київжитлоспецексплуатація" 757,00 грн судового збору.
Присуджено до стягнення з Фізичної особи-підприємця Ночник Світлани Олексіївни на користь КП "Київжитлоспецексплуатація" 757,00 грн судового збору.
У позові до   Фізичної особи-підприємця Пронтенка Олексія Івановича відмовлено. 
   Задовольняючи позовні вимоги КП "Київжитлоспецексплуатація"  до ФОП Лепеші К.О., ФОП Пронтенко Н.П. та ФОП Ночник С.О., суд першої інстанції взяв до уваги обставини та факти, які були встановлені судами у справах №16/621 (05-5-30/24625), №761/38793/14-ц, щодо належності спірного майна територіальній громаді міста Києва та витребування із володіння ОСОБА_1 цього майна, у зв`язку з чим остання не вправі передавати в оренду спірне майно та не може виступати орендодавцем цього майна. Таким чином, за висновком суду першої інстанції, наявність у відповідачів 1, 2, 3 укладеного 29.11.2018 Договору оренди майна не з власником цього майна не наділяє орендарів відповідним правом користування цим майном, а нового договору із позивачем, як законним власником спірних нежилих приміщень, укладено не було, доказів повернення цих приміщень позивачу матеріали справи не містять, тому заявлені позовні вимоги до ФОП Лепеші К.О., ФОП Пронтенко Н.П. та ФОП Ночник С.О. є обґрунтованими. 
Водночас, оскільки з матеріалів справи не вбачається, що ФОП Пронтенко О.І. був стороною Договору оренди від 29.11.2018 та, що йому було передано в оренду спірне майно, а інших належних доказів, які б підтверджували, що він користується спірним майном, матеріали справи не містять, суд першої інстанції виснував про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, заявлених до відповідача 4.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням, ФОП Пронтенко Н.П. 10.02.2025 звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 22.01.2025 у справі №      910/10304/24 скасувати; постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову; стягнути з позивача на користь скаржника понесені судові витрати у справі.
Апеляційна скарга мотивована неповнотою встановлених судом обставин, які мають вирішальне значення для справи, разом з невідповідними висновками суду фактичним обставинам справи, що у своїй сукупності призвело до ухвалення очевидно незаконного рішення. 
Узагальнені доводи апеляційної скарги відповідача 2 зводяться до такого:
-посилання суду першої інстанції та позивача на те, що відповідно до норм Закону України "Про оренду державного та комунального майна" від 03.10.2019 №157 передача в оренду майна державної та комунальної власності здійснюється з проведенням відповідного конкурсу у спеціальному порядку  є неправомірним, оскільки цей Закон не має зворотної дії у часі, введений в дію з 01.02.2020, тобто після виникнення правовідносин між сторонами у справі, отже не може застосовуватись для їх регулювання;
-враховуючи, що відповідач 2 і після спливу строку оренди 26.09.2021 продовжувала з-поміж інших орендарів безперешкодно та на правових підставах займати приміщення, відбулось поновлення договору оренди на той самий строк та на тих самих умовах відповідно до положень статей 764, 770 Цивільного кодексу України, отже договір оренди діяв до 28.07.2024;
-на момент укладення договору оренди у 2018 році ОСОБА_1 була власником відповідних нежитлових приміщень, її право власності було зареєстровано в установленому законом порядку;
- суд першої інстанції не взяв до уваги, що у період з 04.10 2017 (дати набрання судовим рішенням суду апеляційної інстанції у справі №761/38793/14-ц) до 04.09.2019 (дати ухвалення рішення Верховного Суду у справі №761/38793/14-ц) ОСОБА_1 виправдано і правомірно реалізувала свої права як власник приміщення, тому укладаючи 29.11.2018 мала усі права розпоряджатися вказаним приміщенням, а відповідач 2 набула право користування ним на законних правових підставах та на підставі дійсного правочину;
- оскільки дії відповідача 2 є правомірними або між сторонами існують договірні відносини, про що зазначалося у відзиві на позов, негаторний позов задоволенню не підлягав, однак суд першої інстанції проігнорував вказані обставини справи та надав їм неправильну оцінку.  
Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.
Відповідно до Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.02.2025 апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Пронтенко Надії Петрівни на рішення Господарського суду міста Києва від 22.01.2025 у справі №      910/10304/24 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Кравчука      Г.А., суддів Коробенка      Г.П., Тарасенко К.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.02.2025 апеляційну скаргу ФОП Пронтенко Н.П. на рішення Господарського суду міста Києва від 22.01.2025 у справі №      910/10304/24 залишено без руху на підставі статті 174, частини 2 статті 260 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), надано скаржнику десять днів з моменту отримання ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги.
На виконання вимог вищезазначеної ухвали, скаржником 27.02.2025 усунуто недоліки апеляційної скарги та надано суду докази сплати судового збору та докази надсилання копії апеляційної скарги відповідачам у справі.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.03.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ФОП Пронтенко Н.П. на рішення Господарського суду міста Києва від 22.01.2025 у справі №910/10304/24, справу призначено до розгляду на 15.04.2023 о 14 год 20 хв, запропоновано учасникам справи вчинити відповідні процесуальні дії у встановлені судом строки, витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/10304/24.
Розпорядженням Керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 10.04.2025 призначено повторний автоматизований розподіл справи, у зв`язку з відрядженням судді Тарасенко К.В. з 14.04.2025 по 17.04.2025.
Згідно з Витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.04.2025 апеляційну скаргу ФОП Пронтенко Н.П. на рішення Господарського суду міста Києва від 22.01.2025 у справі №      910/10304/24 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Кравчука      Г.А., суддів Тищенко      А.І., Коробенка Г.П.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.04.2025 зазначеною колегією суддів прийнято до свого провадження апеляційну скаргу ФОП Пронтенко Н.П. на рішення Господарського суду міста Києва від 22.01.2025 у справі №      910/10304/24, розгляд справи призначено на 22.05.2025 о 14 год 20 хв. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.05.2025 клопотання представника відповідача 2 адвоката Збіглея І.В. про відкладення розгляду справи задоволено, розгляд апеляційної скарги ФОП Пронтенко Н.П. відкладено на 02.07.2025 о 14 год 00 хв. 
Позиція інших учасників справи.
13.03.2025 через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" до Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить у задоволенні апеляційної скарги відповідача 2 відмовити, а оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За твердженням позивача, доводи, викладені в апеляційній скарзі, щодо пролонгації укладеного у 2018 році договору оренди спірних приміщень до 28.07.2024 є необґрунтованими, оскільки строк дії зазначеного договору оренди було встановлено до 28.09.2021, тому до спірних правовідносин оренди державного та комунального майна підлягають застосуванню саме норми Закону України "Про оренду державного та комунального майна" від 03.10.2019 №157, який введено в дію з 01.02.2020, яким встановлений відповідний порядок щодо продовження договірних відносин, а тому термін дії договору спірного оренди закінчився 28.09.2021, тобто договір припинився у зв`язку з закінченням строку, на який його було укладено. 
Явка представників сторін.
У судове засідання 02.07.2025 з`явились представники позивача та відповідача 2.
Відповідачі 1, 3, 4 не забезпечили участь у судовому засіданні своїх представників, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, із заявами до суду про відкладення розгляду справи з зазначенням будь-яких поважних причин неможливості явки представників у судове засідання не зверталися.
Враховуючи наведене, висновки Європейського суду з прав людини у рішенні від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України", а також те, що явка учасників справи не визнавалася судом обов`язковою, а участь у засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість розгляду апеляційної скарги по суті за відсутності представників відповідачів 1, 3, 4.
Представник відповідача 2 у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та просить суд апеляційної інстанції її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, ухваливши нове рішення про відмову у позові повністю з покладенням на позивача судових витрат.
Представник позивача у судовому засіданні проти вимог апеляційної скарги заперечив та просить відмовити в її задоволенні, оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.
Як убачається з матеріалів справи, 29.11.2018 між ОСОБА_1 (орендодавець) та ФОП Ночник К.О., ФОП Кравчук І.А., ФОП Пронтенко Н.П., ФОП Ночник С.О. (орендарі) укладено Договір оренди нерухомого майна № ПР-29-11/18 (далі - Договір), за умовами пункту 1.1 якого орендодавець надає в строкове платне володіння та користування, а орендар приймає нежилі приміщення за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 121,30 кв.м (далі - об`єкт нерухомості), які є власністю орендодавця на підставі права власності, що підтверджується договором купівлі-продажу нежилих приміщень від 20.10.2008.
Пунктом 4.1 Договору сторони погодили строк його дії з 29.11.2018 по 28.09.2021.
Відповідно до наявної у справі копії Акта прийому-передачі нерухомого майна від 29.11.2018, який є Додатком №1 до Договору, ОСОБА_1 передала, а ФОП Ночник К.О., ФОП Кравчук І.А., ФОП Пронтенко Н.П., ФОП Ночник С.О. прийняли у своє користування об`єкт нерухомості.
Постановою Верховного Суду від 04.09.2019 у справі №761/38793/14-ц було витребувано нежитлові приміщення з № 1 до № 6 групи приміщень № 96, № 1,2,3 групи приміщень № 97, загальною площею 121,30 кв.м, у будинку АДРЕСА_1 від ОСОБА_1 на користь Київської міської ради, повернувши ці приміщення у комунальну власність територіальної громади міста Києва.
Актом головного державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Руденко Ю.О. від 27.08.2020 витребувано у ОСОБА_1 нежитлові приміщення з № 1 до № 6 групи приміщень № 96, № 1,2,3 групи приміщень № 97 загальною площею 121,30 кв. м у будинку АДРЕСА_1 на користь Київської міської ради та повернуто їх у комунальну власність територіальної громади міста Києва.
Наказом Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 16.06.2021 № 322 вищевказані нежилі приміщення закріплено на праві господарського відання за КП "Київжитлоспецексплуатація". На виконання відповідного наказу позивачем було видано наказ від 18.06.2021 № 101 про зарахування вказаних вище нежилих приміщень загальною площею 121,30 кв.м у будинку АДРЕСА_1 на баланс КП "Київжитлоспецексплуатація".
Державна реєстрація права комунальної власності на нежитлові приміщення  (групи приміщень №96, №97) літ. "А", загальною площею 121,3 кв. м, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2525532380000), за територіальною громадою міста Києва в особі Київської міської ради здійснена 25.06.2021 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 62080516 від 06.12.2021, про що вчинено запис за номером 45481225, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №288679158 від 06.12.2021, копія якого наявна в матеріалах справи.  
Під час обстеження позивачем спірних приміщень ним було встановлено, що зазначені приміщення фактично використовуються Фізичними особами-підприємцями Лепешою Катериною Олександрівною, Пронтенко Надією Петрівною , Ночник Світланою Олексіївною , Пронтенко Олексієм Івановичем для розміщення салону краси "Avantage", у зв`язку із чим позивачем було складено Акт обстеження нежилих приміщень від 05.12.2023.
Вважаючи, що за відсутності укладеного із законним власником договору оренди спірних нежилих приміщень їх використання Фізичними особами-підприємцями Лепешою Катериною Олександрівною, Пронтенко Надією Петрівною , Ночник Світланою Олексіївною , Пронтенко Олексієм Івановичем є протиправним, КП "Київжитлоспецексплуатація" звернулось до господарського суду з позовом у даній справі. 
Заперечуючи позовні вимоги КП "Київжитлоспецексплуатація", ФОП Пронтенко Н.П. у відзиві на позов підтвердила, що ОСОБА_5 , ОСОБА_8., ОСОБА_2 , Ночник С.О., як фізичні особи-підприємці та орендарі нежитлових приміщень, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 121,30 кв.м, оформили та вступили у право оренди у листопаді 2018 року, що посвідчувалось Договором оренди нерухомого майна №ПР-29-11/18 від 29.11.2018, термін оренди до 28.09.2021 з правом автоматичної пролонгації, орендодавцем за цим договором була Фізична особа-підприємець ОСОБА_1.
При цьому відповідач 2 вважає, що оскільки і після спливу строку оренди 28.09.2021 продовжувала з-поміж інших орендарів безперешкодно та на правових підставах займати приміщення, на її думку, відбулось поновлення договору оренди на той самий строк та на тих же умовах відповідно до положень статей 764, 770 Цивільного кодексу України.
Також, відповідач 2 вказує, що у лютому 2022 року, тобто, після спливу терміну у понад 4 місяці від дати закінчення строку оренди, нею було одержано від позивача претензію від 11.02.2022, у якій повідомлялось про необхідність звільнити приміщення та відсутність наміру у нового власника продовжувати дію Договору. У відповідь на таку претензію відповідач 2 надіслала відмову з посиланням не тільки на пролонгацію Договору, а й на звернення до КМДА щодо укладення Договору з новим власником. Оскільки таке повідомлення позивачем було надіслано вже після 28.09.2021, в силу приписів пункту 4.1 Договору оренди від 29.11.2018 правових підстав для задоволення претензії та звільнення приміщення у відповідача 2 не було, за твердженням відповідача 2, зазначений Договір було пролонговано на наступні 34 календарні місці, тобто до 28.07.2024. 
Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.
Предметом спору у даній справі є неправомірне, на думку позивача, користування відповідачами спірним майном - нежитловими приміщеннями з № 1 до № 6 групи приміщень № 96, № 1, 2, 3 групи приміщень № 97, загальною площею 121,30 кв.м, у будинку АДРЕСА_1, яке закріплене на праві господарського відання за позивачем та речове право, а саме право комунальної власності, на яке зареєстровано за територіальною громадою міста Києва в особі Київської міської ради, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06.12.2021 за №288679158.
Відповідно до частини 1 статті 133 ГК України   основу правового режиму майна суб`єктів господарювання, на якій базується їх господарська діяльність, становлять право власності та інші речові права - право господарського відання, право оперативного управління. Господарська діяльність може здійснюватися також на основі інших речових прав (права володіння, права користування тощо), передбачених Цивільним кодексом України.
За приписами частин 1, 2 статті 136 ГК України право господарського відання є речовим правом суб`єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами. Власник майна, закріпленого на праві господарського відання за суб`єктом підприємництва, здійснює контроль за використанням та збереженням належного йому майна безпосередньо або через уповноважений ним орган, не втручаючись в оперативно-господарську діяльність підприємства.
Щодо захисту права господарського відання застосовуються положення закону, встановлені для захисту права власності. Суб`єкт підприємництва, який здійснює господарську діяльність на основі права господарського відання, має право на захист своїх майнових прав також від власника (частина 4 статті 136 ГК України). 
З огляду на вказані норми чинного законодавства,  позивач як особа, на яку покладено обов`язок господарського відання за спірним майном, вправі володіти, користуватися і розпоряджатися цим майном в межах, визначеним власником, в тому числі захищати ці права у судовому порядку, тобто набув прав власника спірного майна.
Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивач є належним позивачем у даних спірних правовідносинах.
Відповідно до частини 1 статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Частиною 1 статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
З урахуванням наведених положень законодавства колегія суддів зазначає, що власник має право вимагати захисту свого права від особи, яка перешкоджає йому користуватися і розпоряджатися своїм майном, тобто може звертатися до суду з негаторним позовом. Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 04.03.2025 у справі №       922/1341/22, від 29.01.2025 у справі № 922/2487/23, від 15.01.2025 у справі № 915/317/21.
Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Такий спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника (титульного володільця), які не пов`язані з позбавленням його володіння майном. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23.05.2023 у справі № 916/743/20, від 13.09.2022 у справі №       910/9727/21.
Відповідно до положень статті 391 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.
Позивач, реалізуючи право на судовий захист і звертаючись до суду з негаторним позовом, зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння, а суд має перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 13.09.2022 у справі №       910/9727/21, від 25.05.2021 у справі № 910/91/20.
Колегія суддів апеляційного господарського суду також зазначає, що підставою для подання негаторного позову є вчинення третьою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Однією з умов подання такого позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову. Характерною ознакою негаторного позову є протиправне вчинення перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 04.07.2023 у справі № 914/1770/21, від 07.06.2023 у справі № 904/1270/22 та постановах Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 у справі № 924/1220/17, від 18.12.2019 у справі №       522/1029/18.
Крім того, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 у справі № 522/1029/18 викладено висновок про те, що одна з умов застосування як віндикаційного, так і негаторного позову - це відсутність між позивачем і відповідачем договірних відносин, оскільки в такому разі здійснюється захист порушеного права власності за допомогою зобов`язально-правових способів. Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 13.09.2022 у справі № 910/9727/21.
Таким чином, наведені правові позиції Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду свідчать про те, що позивачем за негаторним позовом може бути власник (титульний володілець), у якого знаходиться майно у володінні, але дії інших осіб перешкоджають йому вільно його використовувати або розпоряджатися таким майном. Водночас умовою застосування негаторного позову є відсутність між позивачем і відповідачем договірних відносин, оскільки в разі наявності таких відносин власник здійснює захист порушеного права власності зобов`язально-правовими способами.
Як убачається зі змісту оскаржуваного рішення, суд першої інстанції при вирішенні спору у даній справі взяв до уваги обставини та факти, які були встановлені у судових рішеннях, ухвалених у межах справи №761/38793/14-ц, що розглядалась за позовом Київської місцевої прокуратура №10 в інтересах держави в особі Київської міської ради, Департаменту охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) до ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ТОВ "Лорбук" за участі третіх осіб: КП "Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна", Всеукраїнської громадської організації Товариства "Знання" України.
Так, зокрема, у рішеннях судів першої та апеляційної інстанції у справі №761/38793/14-ц встановлені такі обставини. 
01.03.2000 між Державним комунальним підприємством житлового господарства Старокиївського району м. Києва та Правлінням товариства "Знання" укладено Договір оренди нежилого приміщення за № 08/00, строком дії до 01.01.2011. За цим Договором ВГОТ "Знання" отримало в оренду нежиле приміщення, загальною площею 133,0 кв. м, яке знаходиться на АДРЕСА_1, під розміщення редакції.
Відповідно до Свідоцтва про право власності від 01.04.2008, виданого Головним управлінням комунальної власності міста Києва, нежитлові приміщення з № 1 по № 6 групи приміщень № 96, №№ 1, 2, 3 групи приміщень № 97, загальною площею 121,30 кв. м, у будинку АДРЕСА_1 , належали на праві власності територіальній громаді Шевченківського району міста Києва.
Згідно з рішенням Шевченківської районної у місті Києві ради від 30.08.2007 № 275 "Про приватизацію об`єктів комунальної власності Шевченківського району м. Києва", зазначені нежитлові приміщення підлягали приватизації шляхом продажу на аукціоні.
16.07.2008 між Управлінням з питань комунального майна, приватизації та підприємництва Шевченківської районної у місті Києві ради та ТОВ "Лорбук" укладено Договір купівлі-продажу нежилих приміщень на аукціоні, відповідно до умов якого право власності на спірні приміщення перейшло до ТОВ "Лорбук".
Відповідно до Договору купівлі-продажу від 20.10.2008 ТОВ "Лорбук" продало зазначені нежитлові приміщення ОСОБА_1 , яка 03.11.2008 зареєструвала своє право власності на них в КП "Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна". За умовами Договору оренди нежилих приміщень від 04.01.2011 ОСОБА_1 надала в платне орендне користування ОСОБА_6 спірні нежитлові приміщення строком на 26 місяців.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.05.2010 у справі №16/621 (05-5-30/24625), яке залишено в силі постановою Вищого господарського суду міста Києва від 13.10.2010, визнано недійсним аукціон з продажу приміщень, оформлений протоколом № 05-05/08 від 15.07.2008 про хід біржових торгів з продажу майна, відповідно до якого переможцем торгів обрано ТОВ "Лорбук", а також визнано недійсним Договір купівлі-продажу нежилого приміщення на аукціоні від 16.07.2008, укладений між Управлінням з питань комунального майна, приватизації та підприємництва Шевченківської районної у м. Києві ради та ТОВ "Лорбук".
Судами також встановлено, що нежитлові приміщення, які знаходяться на АДРЕСА_1, та нежитлові приміщення, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, є одними й тими самими нежитловими приміщеннями, про що свідчить лист КП "Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна" від 03.03.2010 № 6908 (И-2010).
Однією із позовних вимог, заявлених у справі №761/38793/14-ц, було визнання недійсним Договору купівлі-продажу нежилих приміщень № 1 по № 6 (групи приміщень № 96), № 1, 2, 3 (групи приміщень № 97) загальною площею 121,30 кв. м. у будинку АДРЕСА_1 , від 20.10.2008, укладеного 20.10.2008 між ОСОБА_1 та ТОВ "Лорбук".
Верховний Суд у своїй постанові від 04.09.2019 у справі №761/38793/14-ц з приводу цієї вимоги зазначив, що позов про визнання недійсним правочину не є ефективним способом захисту прав власника, оскільки власник може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Верховний Суд, пославшись на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 14.11.2018 у справі №183/1617/16, зазначив, що задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власності.
При цьому Верховний Суд, врахувавши підстави визнання рішенням Господарського суду міста Києва від 20.05.2010 у справі № 16/621 (05-5-30/24625), залишеним без змін постановою Вищого господарського суду України від 13.10.2010,  недійсними аукціону з продажу спірних нежитлових приміщень та договору купівлі-продажу від 16.07.2008, дійшов переконання, що спірний об`єкт нерухомості вибув із володіння територіальної громади поза її волею, оскільки здійснення Шевченківською районною у місті Києві радою права власності, зокрема розпорядження майном не у спосіб та із порушенням процедури, передбаченої законом, не може оцінюватись як належне вираження волі територіальної громади. Отже, право власності територіальної громади міста Києва на спірне майна підлягає захисту у відповідності до вимог статей 387, 388 ЦК України.   
Частково задовольняючи касаційні скарги Всеукраїнської громадської організації Товариства "Знання" України та заступника прокурора м. Києва, Верховний Суд постановою від 04.09.2019 у справі №761/38793/14-ц рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 05.05.2016 та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 04.10.2017 в частині відмови у задоволенні позову прокурора про витребування майна скасував, ухваливши у цій частині нове рішення про витребування спірних нежитлових приміщень від ОСОБА_1 на користь Київської міської ради, повернувши ці приміщення у комунальну власність територіальної громади м. Києва.
Таким чином, суд першої інстанції правомірно виснував, що після встановленого судами у справах № 16/621 (05-5-30/24625) та №761/38793/14-ц факту належності спірного майна територіальній громаді міста Києва та витребування із володіння ОСОБА_1 цього майна,   остання не вправі передавати в оренду спірне майно та не може виступати орендодавцем цього майна.
Як убачається з апеляційної скарги, відповідач 2 посилається на не врахування судом першої інстанції того, що до 04.09.2019 (дати ухвалення Верховним Судом постанови у справі №761/38793/14-ц) ОСОБА_1 мала право на розпорядження спірним майном, тому укладаючи 29.11.2018 Договір оренди діяла правомірно як власник цього майна, а скаржник, відповідно, набула право користування ним на законних підставах у відповідності до дійсного правочину. 
Колегія суддів апеляційного господарського суду відхиляє наведені доводи скаржника, оскільки у статті 398 ЦК України передбачено, що право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом. 
Статтею 761 ЦК України встановлено, що право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму.
Отже, частина 2 статті 761 ЦК України допускає випадки, коли наймодавцем може бути не власник майна, а інша особа. Така особа має бути уповноважена на укладення договору найму. Відповідні повноваження особі, яка не є власником майна, можуть бути надані: а) законом, б) самим власником. 
Як вже зазначалося, рішенням Господарського суду міста Києва від 20.05.2010 у справі № 16/621 (05-5-30/24625), залишеним без змін постановою Вищого господарського суду України від 13.10.2010, позов ВГОТ "Знання" задоволено, визнано недійсним аукціон з продажу спірних нежитлових приміщень, оформлений протоколом № 05-05/08 від 15 липня 2008 року про хід біржових торгів з продажу майна, відповідно до якого переможцем торгів обрано ТОВ "Лорбук", а також визнано недійсним договір купівлі-продажу нежилого приміщення на аукціоні від 16 липня 2008 року, укладений між Управлінням з питань комунального майна, приватизації та підприємництва Шевченківської районної у м. Києві ради та ТОВ "Лорбук".
Підставою для визнання недійсними аукціону та договору купівлі-продажу у справі № 16/621 (05-5-30/24625) слугувало те, що ВГОТ "Знання" повідомлено про приватизацію спірних приміщень із пропуском строку, установленого частиною 2 статті 7 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", що діяв на момент прийняття рішення Шевченківською районною у місті Києві радою та проведення аукціону, а також порушення   статті 15 зазначеного Закону щодо поширення інформації про проведення аукціону у неналежному друкованому виданні. Отже, судами встановлено, що відчуження відбулось із порушенням процедури приватизації, передбаченої законом, що свідчить про вибуття спірного майна із володіння територіальної громади поза її волею.
При цьому суд апеляційної інстанції бере до уваги, що станом на дату укладення Договору оренди від 29.11.2018 ОСОБА_1 достеменно було відомо про наявність претензій Київської міської ради, як законного власника, на спірні нежитлові приміщення, оскільки в суді перебувала справа №761/38793/14-ц, предметом позову у якій, в тому числі, була вимога про витребування у ОСОБА_1 спірного майна на користь Київської міської ради. Позов у даній справі, поданий прокурором, обґрунтовувався серед іншого, судовими рішеннями, ухваленими у справі № 16/621 (05-5-30/24625), незаконним заволодінням   ОСОБА_1 спірним майном та відсутністю у неї повноважень на передачу цього майна у строкове платне користування іншим особам, оскільки з моменту набрання законної сили рішенням у справі № 16/621 (05-5-30/24625) законним власником спірного майна є територіальна громада міста Києва.
Поряд з цим, колегія суддів апеляційного господарського суду відзначає, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (стаття 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").
Державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає (Зазначене узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 12.03.2019 у справі № 911/3594/17, та Верховного Суду, викладеними у постанові від 24.01.2020 у справі № 910/10987/18).
В свою чергу, у разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем. Отже, судове рішення не породжує право власності, а лише підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах.
При цьому колегія суддів апеляційного господарського суду враховує правову позицію, викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду   від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц, відповідно до якої:
- заволодіння нерухомим майном шляхом державної реєстрації права власності ще не означає, що такий володілець набув право власності (права володіння, користування та розпорядження) на це майно. Власник, якого незаконно, без відповідної правової підстави, позбавили володіння нерухомим майном шляхом державної реєстрації права власності на це майно за іншою особою, не втрачає право володіння нерухомим майном. Така інша особа внаслідок державної реєстрації за нею права власності на нерухоме майно стає його фактичним володільцем (бо про неї є відповідний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно). Але не набуває право володіння на відповідне майно, бо воно, будучи складовою права власності, і далі належить власникові (пункт 64); 
- власник не втрачає право володіння нерухомим майном у зв`язку з державною реєстрацією права власності за іншою особою, якщо остання не набула права власності. Натомість ця особа внаслідок реєстрації за нею права власності на нерухоме майно стає фактичним володільцем останнього, але не набуває право володіння, допоки право власності зберігається за попереднім володільцем. Отже, володіння нерухомим майном, яке посвідчує державна реєстрація права власності, може бути правомірним або неправомірним (законним або незаконним). Тоді як право володіння, якщо воно існує, неправомірним (незаконним) бути не може (пункти 65-67).
З урахуванням наведеного доводи скаржника про те, що до ухвалення Верховним Судом постанови від 04.09.2019 у справі №761/38793/14-ц право власності на спірне майно належало ОСОБА_1 , та, відповідно, про виникнення у територіальної громади міста Києва права власності на спірні нежитлові приміщення з моменту держаної реєстрації, проведеної на підставі судових рішень чи/або з дати прийняття таких рішень судами визнаються колегією суддів апеляційного господарського суду неспроможними.   
Крім того, колегія суддів апеляційного господарського суду відхиляє доводи скаржника про необхідність застосування до спірних правовідносин приписів статей 764, 770 ЦК України, оскільки, як правильно встановлено судом першої інстанції, орендарі за Договором оренди майна від 29.11.2018, в тому числі і скаржник, не є законними користувачами спірного майна, оскільки останнє було передано їм особою, яка не мала відповідних прав, так як законним власником цього майна є територіальна громада міста Києва. 
Отже, за таких обставин у спірних правовідносин до відповідачів не можуть бути застосовані правові наслідки продовження користування майном після закінчення строку договору найму, передбачені статтею 764 ЦК України, а до позивача приписи статті 770 ЦК України з огляду на те, що власником на час укладення Договору оренди майна від 29.11.2018 була територіальна громада міста Києва, тобто власник спірного не змінився.
Таким чином, суд першої інстанції на підставі досліджених в матеріалах справи доказів та встановлених обставин дійшов правомірного висновку про те, що наявність Договору оренди майна не з власником цього майна не наділяє орендарів відповідним правом користування зазначеним майном.
Як убачається з матеріалів справи та не заперечується скаржником, наявним у справі Актом прийому-передачі нерухомого майна від 29.11.2018 підтверджується, що нежилі приміщення з №1 по №6 групи приміщень №96, № 1, 2, 3 групи приміщень № 97 загальною площею 121,30 кв.м. в будинку АДРЕСА_1 , передано від ОСОБА_1 в оренду відповідачам 1, 2 та 3. Доказів повернення ними цього майна з оренди матеріали справи не містять. Крім того, скаржник підтвердив, що нею продовжується використання спірного майна.
Зазначені обставини щодо протиправного користування зазначеними відповідачами спірним майном підтверджено також наданою відповідачем 2  копією відповіді на претензію, яка підписана 07.04.2022 ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_2 , Ночник С.О. , та направлена позивачу з відмовою у добровільному звільненні ними спірного майна.
Заперечення скаржника в апеляційній скарзі щодо неправильного визначення позивачем суб`єктного складу учасників справи, так як ФОП Лепеша К.О. не була стороною Договору оренди від 29.11.2018, колегія суддів апеляційного господарського суду відхиляє, зважаючи на таке.
Як убачається зі змісту оскаржуваного судового рішення, судом першої інстанції досліджено наявні у справі докази та встановлено, що ФОП Лепеша К.О. з ідентифікаційним кодом НОМЕР_1 на момент укладення Договору оренди нерухомого майна № ПР-29-11/18 від 29.11.2018 була зареєстрована як ФОП з іншим прізвищем - Ночник, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. А отже, це одна і та ж сама особа, враховуючи, що для фізичної особи присвоюється єдиний ідентифікаційний код, який є не змінним навіть у випадку реєстрації за цією особою підприємницької діяльності (набуття статусу ФОП).
Беручи до уваги те, що передання в оренду нерухомого майна є прерогативою його власника або особи, якій належать майнові права, до яких ОСОБА_1 не відноситься, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що Договір оренди від 29.11.2018 не надає правових підстав орендарям за ним користуватися спірним майном, а фактичне перебування відповідачів 1, 2, 3 у спірних нежитлових приміщеннях створює для позивача перешкоди у користуванні ними, у зв`язку з чим заявлені позовні вимоги про виселення відповідачів 1, 2, 3 є підставними і обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. 
Доводи скаржника не спростовують правильності прийняття судом першої інстанції оскаржуваного рішення в цій частині.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції керується висновками, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. 
Колегія суддів апеляційного господарського суду з огляду на викладене зазначає, що у даній постанові надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах. З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених судом апеляційної інстанції, інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції у вказаній справі та, відповідно, не впливають на вирішення спору у даній справі.
Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Нормою статті 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду у даній справі відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається. Скаржником не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства щодо спростування висновків суду першої інстанції.
Судові витрати.
Згідно зі статтею 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.
Керуючись ст. ст. 74, 129, 269, 271, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,
УХВАЛИВ:
1. Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Пронтенко Надії Петрівни на рішення Господарського суду міста Києва від 22.01.2025 у справі №910/10304/24 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 22.01.2025 у справі №910/10304/24 залишити без змін.
3. Матеріали справи №910/10304/24 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

У зв`язку з відпусткою судді Тищенко А.І. з 21.07.2025 по 08.08.2025 повний текст постанови складено 11.08.2025.

Головуючий суддя                                                            Г.А. Кравчук 

Судді                                                                                А.І. Тищенко

                                                                                Г.П. Коробенко