КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

____________________________________
Справа  № 367/8593/24
Апеляційне провадження
 № 22-ц/824/8034/2025                                                                                                                                                               
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
18 червня 2025 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:             
                                   судді-доповідача              Рейнарт І.М. 
                                   суддів                                Кирилюк Г.М., Ящук Т.І.
                                   при секретарі                    Кононовій Н.С.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Красіловського Володимира Степановича на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 24 січня 2025 року (суддя Чірков Г.Є.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів, 
встановив:
 
у серпні 2024 року позивач звернувся до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, що стягуються з нього на користь ОСОБА_1 на підставі наказу Бородянського районного суду Київської області від 19 листопада 2020 року на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 1/6 частини від усіх його доходів щомісяця, але не менше ніж 50% від встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і до досягнення дитиною повноліття.
            Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що наказом Бородянського районного суду Київської області від 19 листопада 2020 року по цивільній справі № 939/1810/20 з нього стягнуто аліменти на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини його доходу (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 18 вересня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.
            Позивач посилався на те, що 3 червня 2023 року він зареєстрував шлюб з ОСОБА_4 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син - ОСОБА_5 . Народження дитини та її утримання потребують значних додаткових витрат, які суттєво впливають на погіршення його матеріального становища, відтак він не має змоги надалі сплачувати аліменти у встановленому судом розмірі. Більше того, його дружина перебуває у декретній відпустці, тому він самостійно утримує сім`ю. Крім цього, він, як військовослужбовець, вимушений за власний кошт купувати бойову амуніцію та медикаменти для власного захисту під час виконання завдань у зоні бойових дій. 
            Позивач вважав, що оскільки Сімейним кодексом України визначено імперативний обов`язок по сплаті аліментів на утримання двох дітей у розмірі 1/3 частки від доходу, тобто по 1/6 частині доходу на кожну дитину, то до спірних правовідносин можливо застосувати аналогію закону, виходячи з того, що частка, що повинна сплачуватись на 
                                                                                  
утримання двох дітей, не має перевищувати 1/3 частину доходу, навіть якщо діти народжені у різних шлюбах. При цьому, рекомендований розмір аліментів на дитину від 6 до 18 років становить 3 196грн, тому, враховуючи його заробітну плату як військовослужбовця, при стягненні з нього аліментів у розмірі 1/6 частини доходу, це буде сума, що в кілька разів перевищує прожитковий мінімум для дитини відповідного віку.
            Крім цього, позивач стверджував, що стягнення з нього аліментів у розмірі частки від його доходу, буде порушувати права його дитини від іншого шлюбу, оскільки він не зможе надавати їй належне матеріальне забезпечення.
           Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 24 січня 2025 року позов задоволено частково, зменшено розмір аліментів, які стягуються на підставі судового наказу Бородянського районного суду Київської області від 19 листопада 2020 року щомісячно з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 на малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з частини до 1/5 частини всіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2 , але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили та до досягнення ОСОБА_3 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .
            У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Красіловський В.С. просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на недоведеність обставин, які суд першої інстанції визнав встановленими.
            Представник відповідачки вважає, що в матеріалах справи відсутні докази перебування на утриманні позивача інших дітей, при цьому позивач є особою працездатного віку, відомості про стан здоров`я, який би впливав на працездатність, у матеріалах справи відсутні. Також, недоведеною є і та обставина, що позивач не може сплачувати аліменти у раніше визначеному судом розмірі, оскільки будь-які докази цього позивачем не надано, зокрема і щодо придбання амуніції та медикаментів для участі у бойових діях. Разом з тим, згідно наявних в матеріалах справи довідок про доходи, матеріальне становище позивача не погіршилось, а навпаки покращилось в останні роки.
            Відзив на апеляційну скаргу не подано.
            Позивач ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду апеляційної скарги, шляхом направлення судової повістки-повідомлення до електронного кабінету у системі «Електронний суд» (с.с. 159), в судове засідання не з`явився, клопотання про його перенесення не подав, тому відповідно до положень ст. 372 ЦПК України колегія суддів провела судовий розгляд у його відсутність.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення представника відповідачки - адвоката Красіловського В.С., який апеляційну скаргу підтримав, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Наказом Бородянського районного суду Київської області від 19 листопада 2020 року (справа № 939/1810/20) з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягуються аліменти на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини його доходу (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 18 вересня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття (с.с. 9)
З 3 червня 2023 року ОСОБА_2 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 3 червня 2023 року, ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син  

ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 20 лютого 2024 року (с.с. 23, 25)
Згідно копії військового квитка НОМЕР_3 , ОСОБА_2 є військовослужбовцем та проходить військову службу у в/ч НОМЕР_4 (с.с.11-22) .
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції  виходив з того, що у позивача на утриманні перебуває малолітня дитина, 2024 року народження, та дружина, яка перебуває у декретній відпустці по догляду за новонародженою дитиною, відповідачка перебуває у декретній відпустці по догляду за новонародженою дитиною та знаходиться на утриманні чоловіка від іншого шлюбу, власних доходів немає, є інвалідом з дитинства.
Також суд першої інстанції зазначив, що позивач є військовослужбовцем, який виконує свій обов`язок по захисту Батьківщини під час воєнного стану та систематично витрачає грошові кошти на придбання амуніції та медикаментів для власного захисту в зоні активних бойових дій, що є підставою для зменшення розміру аліментів.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з таких підстав.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.  
Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними                                                               установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або, у відповідних випадках, законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Статтею 8  Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Відповідно до частини 1 статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ч. 2 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. 
Згідно з частиною 3 вказаної статті за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Частиною 1 статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та 
                                                                                  
матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
У відповідності до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України.
У пункті 23 постанови №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Пленум Верховного Суду України зазначив, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.
У постанові Верховного Суду від 09 вересня 2021 року у справі № 554/3355/20 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
Отже, аналіз вищезазначених норм свідчить, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Особа, яка є платником аліментів, може звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину, якщо змінилось матеріальне становище або сімейний стан платника або одержувача аліментів. Таким чином зміна сімейного стану є окремою підставою для зміни розміру аліментів. При цьому суд, вирішуючи питання про зміну розміру аліментів, має враховувати й інші обставини, передбачені статтею 182 СК України, насамперед з метою якнайкращого забезпечення інтересів дитини.
Із зазначених норм закону також випливає те, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в 
                                                                                  
цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_2 , як на підставу для зменшення розміру аліментів, посилався на зміну його сімейного стану та народження другої дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Разом з цим, позивачем суду першої інстанції не було надано доказів, що його матеріальний стан погіршився у зв`язку із зміною сімейного стану та народження дитини.
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 22 липня 2024 року у справі № 688/4308/23, «зменшення розміру аліментів у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні дітей, які народилась в іншому шлюбі, а також дружину, без доведення погіршення майнового становища, самі по собі не є підставою для зменшення розміру аліментів».
Крім того, Верховний Суд наголошував на тому, що батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.
Матеріали справи не містять належних доказів, які підтверджують розмір доходів позивача станом на час видачі судового наказу та на дату звернення до суду з даним позовом, а наявна в матеріалах справи довідка Пенсійного Фонду України не містить прізвища особи, стосовно якої вона видана.
Задовольнивши клопотання представника відповідачки про витребування відомостей про доходи позивача, суд першої інстанції ухвалив рішення у справі, не отримавши відповіді на запит.
Згідно доданої до апеляційної скарги копії відповіді Головного управління ДПС у Київській області Державної податкової служби України від 4 лютого 2025 року на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 9 січня 2025 року, позивач у 2020 році, коли видавався судовий наказ, доходів не мав. Разом з цим, протягом січня - вересня 2024 року позивач мав стабільний дохід, отримавши 278 114,39грн, отже, середньомісячний дохід позивача становив 30 901грн 60коп.
Крім того, у серпні 2024 року позивач отримав дохід від продажу нерухомого майна у розмірі 1 684 866,77грн.
За таких обставин, висновок суду першої інстанції, що матеріальне становище позивача погіршилося у зв`язку із зміною сімейного стану та народження другої дитини, не ґрунтується на матеріалах справи та наданих суду доказах.
Колегія суддів приймає новий доказ, доданий до апеляційної скарги, відповідь Головного управління ДПС у Київській області Державної податкової служби України від 4 лютого 2025 року на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 9 січня 2025 року, оскільки зазначений документ наданий на запит суду першої інстанції і представник відповідача не мав можливості надати його суду першої інстанції, так як він датований після ухвалення судом рішення у даній справі. 
При цьому, колегія суддів враховує, що суд першої інстанції, витребувавши доказ за клопотанням представника відповідачки, не мав правових підстав для ухвалення рішення у справі, не отримавши витребуваний доказ.
Також колегія суддів зазначає, що висновок суду першої інстанції про те, що позивач систематично витрачає грошові кошти на придбання амуніції та медикаментів для власного захисту в зоні активних бойових дій, не ґрунтується на матеріалах справи, так як позивачем доказів у підтвердження своїх посилань надано не було. 
Не містять матеріали справи і доказів того, що дружина позивача перебуває на його утриманні.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не мав правових підстав для зменшення розміру аліментів.
Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни 
                                                                                  
судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та наданим доказам, суд неправильно застосував норми матеріального права, допустив порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. 
Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-383  ЦПК України, апеляційний суд
 
постановив:
 
апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Красіловського Володимира Степановича задовольнити.
            Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 24 січня 2025 року скасувати, ухваливши нове судове рішення, яким у позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів відмовити.
Постанова набирає законної сили з моменту ухвалення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 30 червня 2025 року.

Суддя-доповідач                                                    І.М. Рейнарт

Судді                                                                      Г.М. Кирилюк

                                                                                Т.І. Ящук