УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №935/2574/20 Головуючий у 1-й інст. Янчук В. В. 
Категорія 8 Доповідач Талько О. Б. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді:         Талько О.Б., 
суддів:                         Коломієць О.С., Григорусь Н.Й., 
за участю секретаря     Антоневської В.В., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 935/2574/20 за позовом   ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Льовочкіної Валерії Михайлівни, на рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 16 грудня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Янчук В.В.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що з 16 липня 2005 року перебуває у зареєстрованому шлюбі із відповідачкою. Від шлюбу вони мають дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Вказує, що вони зареєстровані та проживають у квартирі АДРЕСА_1 . Вказана квартира належить йому на підставі договору дарування, укладеного 5 травня 2016 року.
Окрім того, він набув у власність квартиру АДРЕСА_2 , 1/4 частину якої подарував сину ОСОБА_3 .
Також зазначає, що його батько подарував відповідачці житловий будинок, АДРЕСА_3 , та земельні ділянки: площею 0,2500 га та 0,3005 га, які розташовані за вказаною адресою. 
Позивач вказує, що протягом усього часу займається поліпшенням цього житлового будинку, проводить ремонтні та будівельні роботи, обробляє земельні ділянки та розташував на частині цих земельних ділянок пасіку.
Стверджує, що діти проживають разом з ним та перебувають на його утриманні. Відповідачка створила нову сім`ю та має намір продати вказаний житловий будинок.
Вказує, що цей житловий будинок є їх спільною сумісною власністю й підлягає поділу. Оскільки відповідачка ухиляється від утримання дітей та не дбає про матеріальне забезпечення сім`ї, вважає, що є підстави для відступу від рівності часток подружжя й визнання за ним права власності на 2/3 часток спірного житлового будинку та земельних ділянок.
У подальшому позивач, зменшивши позовні вимоги, просив визнати за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_3 з господарськими будівлями та спорудами, а також на 1/2 частину земельних ділянок, площею 0,2500 га та 0,3005 га, які розташовані за вказаною адресою.
Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 16 грудня 2024 року позовні вимоги задоволено частково.
Визнано спільною сумісною власністю сторін житловий будинок АДРЕСА_3 , а також земельну ділянку, площею 0,2500 га, кадастровий номер 1822581707:03:001:0134, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку та споруд.
Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_3 , а також на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,2500 га, кадастровий номер 1822581707:03:001:0134, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі представник відповідачки — адвокат Льовочкіна В.М., посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що ОСОБА_2 набула у власність спірне нерухоме майно на підставі договору дарування. Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачеві було відомо про укладення даного правочину, впродовж 8 років до розірвання шлюбу він не заявляв жодних заперечень щодо здійсненого його батьком на користь дружини дарунку, не оспорював цей договір дарування.
При вирішенні спору суд дійшов помилкового висновку про те, що відповідно до результатів експертного дослідження вартість здійснених поліпшень будинковолодіння ( не житлового будинку та земельних ділянок) склала 679444 грн. Суд визнав такі поліпшення істотними, тобто такими, які значно збільшили вартість спірного майна. Однак, суд допустив грубу підміну понять “ будинок” та “ будинковолодіння”, які є різними та мають відмінні між собою правові режими.
Відповідно до Наказу Державної служби статистики України “ Про затвердження інструкції з ведення погосподарського обліку в сільських, селищних та міських радах” №56 від 11 квітня 2016 року домоволодіння визначається як будинок з прилеглими елементами рухомого та нерухомого майна, якому присвоєно адресу і єдиний інвентарний номер. Аналогічне визначення терміну “домоволодіння” використали й експерти у своєму експертному висновку.
Однак, якщо ж мова йде саме про житловий будинок АДРЕСА_3 , то цей будинок взагалі не зазнав жодних поліпшень та ремонтних робіт. При цьому, в експертному висновку експерти звернули увагу на незадовільний технічний стан цього житлового будинку.
З моменту укладення договору дарування спірний житловий будинок не лише зменшив площу, а й подешевшав на 16800 грн., що підтверджується вказаним експертним висновком.
Також звертає увагу на ту обставину, що суд прийняв до розгляду заяву, якою позивач одночасно змінив предмет та підстави позову, що не узгоджується з вимогами цивільного процесуального законодавства.
Окрім того, суд безпідставно звільнив позивача від сплати судового збору.
Також вважає, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту.
В судовому засіданні ОСОБА_2 та її представник — адвокат Льовочкіна В.М., підтримали апеляційну скаргу.
Представник ОСОБА_1 - адвокат Кушніренко А.В., не визнали доводи, викладені в апеляційній скарзі.
Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
В судовому засіданні встановлено, що сторони із 16 липня 2005 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу вони мають неповнолітніх дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які проживають разом із позивачкою.
6 липня 2012 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_2 укладено договір дарування, згідно з яким відповідачка набула у власність житловий будинок, загальною площею 51,2 кв.м., житловою площею 24,1 кв.м., по АДРЕСА_3 , та земельні ділянки: площею 0,2500 га ( кадастровий номер 1822581707:03:001:0134), призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, а також площею 0,3005 га ( кадастровий номер 1822581707:03:001:0135), призначену для ведення особистого селянського господарства, які розташовані за вказаною адресою.
Долучений до матеріалів справи технічний паспорт, виготовлений станом на 18 травня 2012 року, містить інформацію про те, що загальна площа спірного житлового будинку становила 51,2 кв. м., житлова площа - 24,1 кв.м, ступінь зносу зазначено 63 %. До будинку належали: сарай літ. “Б”, сарай літ. “Г”, літня кухня літ. “В”, погріб літ. “Пг”.
На запит суду КП “ Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації” Житомирської обласної ради” повідомило про відсутність інвентаризаційної справи на вказане будинковолодіння.         
В судовому засіданні також встановлено, що 24 січня 2018 року КП «Коростишівське архітектурно-планувальне бюро» розроблено ескіз намірів забудови земельної ділянки ( будівництво житлового будинку та сараю, реконструкція житлового будинку під літню кухню) по АДРЕСА_3 . Забудовником зазначено ОСОБА_2 
26 січня 2018 року Сектором містобудування, архітектури та будівництва Коростишівської районної державної адміністрації на ім`я відповідачки видано будівельний паспорт на будівництво житлового будинку та сараю, реконструкцію житлового будинку під літню кухню по АДРЕСА_3 .
Згідно з висновком експерта за результатами проведення комісійної судової оціночно-будівельної та оціночно-земельної експертизи №308/02-2022 від 2 лютого 2022 року дійсна (ринкова) вартість вказаного будинковолодіння станом на момент укладення договору дарування житлового будинку та земельних ділянок від 6 липня 2012 року у цінах на дату проведення дослідження становить 388800 грн., в тому числі вартість: житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами — 138700 грн; земельної ділянки з кадастровим номером 1822581707:03:001:0134, загальною площею 0,2500 га — 125900 грн; земельної ділянки з кадастровим номером 1822581707:03:001:0135, загальною площею 0,3005 га — 124200 грн.
Вартість поліпшень вказаного будинковолодіння, які були здійснені в період з дати укладення договору дарування від 6 липня 2012 року по дату проведення дослідження ( візуально-інструментального обстеження) становить 679444 грн.
Дійсна ( ринкова) вартість досліджуваного будинковолодіння станом на дату проведення дослідження становить 1068244 грн., в тому числі вартість: житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами — 121900 грн; земельної ділянки з кадастровим номером 1822581707:03:001:0134, площею 0,2500 га — 125900 грн; земельної ділянки з кадастровим номером 1822581707:03:001:0135, площею 0,3005 га — 124200 грн; здійснених поліпшень ( будівництво будівель та споруд) — 696244 грн. При цьому, експертами зазначено, що 696244 грн. - це вартість будівель і споруд, які не зазначені в наданих на дослідження матеріалах технічної інвентаризації.
При вирішенні даного спору суд першої інстанції дійшов висновку про те, що житловий будинок з господарськими спорудами за час перебування сторін у шлюбі істотно збільшився, отже він є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком.
У частині першій статті 62 СК України зазначено про те, що у разі, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. 
Відповідно до положень частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 , набувши право власності на вказаний житловий будинок та земельні ділянки, мала намір здійснити реконструкцію цього житлового будинку під літню кухню та побудувати новий житловий будинок й сарай за даною адресою, що підтверджується ескізом та будівельним паспортом.
Наявний в матеріалах справи висновок експерта за результатами проведення комісійної судової оціночно-будівельної та оціночно-земельної експертизи від 2 лютого 2022 року №308/02-2022 свідчить про те, що за адресою: АДРЕСА_3 , здійснено, зокрема, прибудову до житлового будинку ( незавершена будівництвом); незавершене будівництво піноблочного гаража з мансардним поверхом; побудований дерев`яний сарай та дерев`яну вбиральню; незавершене будівництво піноблочної вбиральні. 
Вартість цих будівель та споруд була врахована експертом та вказана в якості поліпшень будинковолодіння.
Водночас, вказані об`єкти незавершеного будівництва не зазначені в технічній документації. Матеріали інвентаризаційної справи на дане домоволодіння відсутні.
Майном як особливим об`єктом вважається окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки ( стаття 190 ЦК України).
До речей як складової поняття майна, зокрема нерухомих, відповідно до положень статті 181 ЦК України, належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.
Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
Набуття права власності на об`єкт незавершеного будівництва визначено у статті 331 ЦК України.
За змістом частини другої цієї статті право власності на новостворене нерухоме майно ( житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва ( створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва ( створення майна).
Цивільне законодавство у частині першій статті 376 ЦК України визначає поняття самочинного будівництва.
Так, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил.
Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього ( частина друга статті 376 ЦК України). 
Суду не надано доказів того, що будівництво вказаних в експертному висновку нових об`єктів нерухомого майна розпочато у відповідності до вимог законодавства, за наявності відповідної технічної документації та з дотриманням ДБН.
Таким чином, вказані обставини свідчать про те, що у складі спірного будинковолодіння наявні самочинні об`єкти нерухомого майна, які були враховані експертом як поліпшення спірного будинковолодіння.
Враховуючи вищезазначене, рішення в частині задоволених позовних вимог слід скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення,- про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 259,268,367,368,374,376,381-384 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Льовочкіної Валерії Михайлівни, задовольнити.
Рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 16 грудня 2024 року в частині задоволення позовних вимог про визнання спільною сумісною власністю подружжя житлового будинку АДРЕСА_3 , та земельної ділянки, площею 0,2500 га ( кадастровий номер 1822581707:03:001:0134), а також в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_3 , та на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,2500 га ( кадастровий номер 1822581707:03:001:0134), скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення,- про відмову у задоволенні цих позовних вимог.
       Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: