Справа № 501/3271/24 
Провадження № 22-ц/4808/971/25 
Головуючий у 1 інстанції Куценко О. О. 
Суддя-доповідач Томин 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 серпня 2025 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
головуючої                        Томин О.О.,
суддів:                        Девляшевського В.А., Мальцевої Є.Є.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Богородчанського районного суду від 28 квітня 2025 року, ухвалене в складі судді Куценка О.О. в селищі Богородчани, повний текст якого складено 28 квітня 2025 року, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДП Моноліт-Сервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії,
в с т а н о в и в:
У липні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ДП Моноліт-Сервіс» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії в сумі 9944,50 грн.
Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідач є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 та споживачем послуг з постачання теплової енергії, які надаються в даний будинок ТОВ «ДП «Моноліт-Сервіс».
Між позивачем та відповідачем встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання послуг з постачання теплової енергії шляхом укладання публічного індивідуального договору про надання послуг з постачання теплової енергії, що підтверджується оголошенням про опублікування тексту договору на веб-сайті Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області від 29.09.2023.
В період з листопада 2023 року по червень 2024 року відповідачу за адресою АДРЕСА_1 відповідно до Наказу ТОВ «ДП Моноліт-Сервіс» від 17.11.2023 «Про початок опалювального періоду 2023-2024» надавалися послуги з постачання теплової енергії, що підтверджується актами про зняття показників та перевірки працездатності теплових лічильників.
Однак, відповідач не оплачував надані послуги, у зв`язку з чим за період з листопада 2023 року по червень 2024 року станом на 24.07.2024 утворилась заборгованість в сумі 9944,50 грн.
Оскільки відповідач в добровільному порядку заборгованість не сплачує, позивач був вимушений звернутися до суду з вказаним позовом.
Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 20 серпня 2024 року матеріали позову направлено за територіальною підсудністю до Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області (т. 1, а.с. 38).
Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 вересня 2024 року справу передано на розгляд за підсудністю до Братського районного суду Миколаївської області (т, 1, а.с. 44).
Заочним рішенням Братського районного суду Миколаївської області від 11 грудня 2024 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДП Моноліт-Сервіс» заборгованість за надані послуги з постачання теплової енергіїза період з листопада 2023 року по червень 2024 року в сумі 9944,50 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 3028,00 грн. (т, 1, а.с. 85-86).
Ухвалою Братського районного суду Миколаївської області від 06 лютого 2025 року заяву відповідача про перегляд заочного рішення задоволено. Рішення Братського районного суду Миколаївської області від 11 грудня 2024 року скасовано. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін (т. 1, а.с. 135-136).
Ухвалою Братського районного суду Миколаївської області від 25 лютого 2025 року матеріали справи передано на розгляд за підсудністю до Богородчанського районного суду Івано-Франківської області (т. 1, а.с. 147).
Рішенням Богородчанського районного суду від 28 квітня 2025 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДП Моноліт-Сервіс» заборгованість за надані послуги з постачання теплової енергіїза період з листопада 2023 року по червень 2024 року в сумі 9944,50 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 3028,00 грн. (т, 1, а.с. 164-165).
Не погодившись із вказаним рішенням, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Вважає таке рішення суду незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за неповного дослідження обставин справи.
Вважає, що суд прийшов до помилкового висновку, що між сторонами виникли правовідносини з надання ТОВ «ДП Моноліт-Сервіс» послуг теплопостачання на підставі публічного Типового індивідуального договору, укладення якого відбулося шляхом приєднання споживача.
23.12.2021 власниками квартир у будинку АДРЕСА_2 було створено ОСББ «Радісна двадцять один». І з того часу співвласники не приймали будь-яких рішень щодо організації договірних відносин з теплопостачальною організацією на підставі індивідуальних договорів. Починаючи з 2022 року теплопостачання будинку здійснювалося ДП «Моноліт-Сервіс» на підставі Договору з постачання теплової енергії №22 від 30.12.2021, укладеного з ОСББ «Радісна двадцять один».
За рішенням Загальних зборів співвласників ОСББ, оформленим Протоколом Загальних зборів від 15.09.2023, було визначено форму договірних відносин, відповідно до якої саме ОСББ з метою сприяння співвласникам в отриманні комунальної послуги з постачання теплової енергії визначено колективним споживачем, тобто договірною стороною з надавачем/виконавцем відповідної житлово-комунальної послуги, а голову правління ОСОБА_2 уповноважено на підписання договору від імені Об`єднання як колективного споживача.
На початку опалювального періоду 2023-2024 років 01.11.2023 листом №31 ТОВ «ДП Моноліт-Сервіс» звернулося до голови правління ОСББ «Радісна двадцять один» з наміром побудови договірних відносин саме з Об`єднанням як колективним споживачем з питання забезпечення теплопостачання будинку №21. І 19.12.2023, 19.01.2024, 19.02.2024, 19.03.2024 ОСББ «Радісна двадцять один» оплачувалися обсяги поставленої до будинку теплової енергії шляхом перерахування коштів на рахунок ТОВ «ДП Моноліт-Сервіс» у загальному розмірі 164244,67 грн. в свою чергу, споживачем сплачувалася вартість комунальних послуг з листопада 2023 року по червень 2024 року безпосередньо на рахунок Об`єднання.
Зазначає, що ніколи не звертався до виконавця послуг із заявою-приєднання, ним не сплачувалися будь-які платежі на користь ТОВ «ДП Моноліт-Сервіс», тобто не акцептувались зобов`язальні правовідносини, що дає підстави для висновку, що між сторонами не укладено Типового індивідуального договору шляхом приєднання. А позивачем не було доведено до споживача наміру побудови таких правовідносин, умов договору. Також на адресу споживача не надходили рахунки від ТОВ «ДП Моноліт-Сервіс».
Вказує, що позивачем не надано доказів належного розрахунку вартості теплової енергії за 1 кв.м. опалювальної площі. Накази ТОВ «ДП Моноліт-Сервіс» такими бути не можуть, оскільки законодавством України не передбачено право суб`єктів господарювання у сфері надання ЖКП з теплопостачання населенню встановлення вартості теплової енергії на підставі внутрішньо-господарських документів.
Скаржнику незрозуміло, яким чином визначена споживачу щомісячна абонентська плата (умовно-постійна складова) у розмірі 495,86 грн. на місяць кореспондується з тарифом, встановленим рішенням Виконавчого комітету ЧМР №308 від 24.10.2023 для будинку №21 у розмірі 54013,98 (з ПДВ) грн./Гкал/год. в місяць (умовно-постійна складова).
Вважає, що зі споживача стягується подвійна абонентська плата (абонентська плата (умовно-постійна складова) - 495,86 грн. та плата за абонентське обслуговування – 38,07 грн.).
Також матеріали справи містять показники засобу вимірювальної техніки лише за період з 17.11.2023 по 29.02.2024., в той час як заявлена та задоволена судом вимога про стягнення суми заборгованості охоплює період з листопада 2023 року по червень 2024 року включно.
Вважає, що до опалювальної площі квартири помилково включено площу балконів.
Також власники квартир, обладнаних індивідуальними (розподільчими) засобами обліку (теплолічильниками) не залучені до участі у відшкодування вартості спожитої у будівлі теплової енергії на опалення місць загального користування.
На думку апелянта, судом порушено право відповідача на доступ до правосуддя, оскільки справа була розглянута в одному судовому засіданні, що не дало можливості відповідачу навести власні аргументи та надати докази на їх підтвердження.
Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог за необґрунтованістю.
ТОВ «ДП Моноліт-Сервіс» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги - безпідставними. Зазначає, Договір з постачання теплової енергії №22 від 30.12.2021, укладений з ОСББ «Радісна двадцять один», на який посилається апелянт, було скасовано рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 05 червня 2023 року у справі №501/1109/23. ТОВ «ДП Моноліт-Сервіс» обґрунтовує свої вимоги на підставі чинного публічного типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії, розміщеному на офіційному веб-сайті Чорноморської міської ради. Вважає, що має підстави для стягнення заборгованості за фактично надані послуги, отримання яких відповідач не заперечив, і за які сплачував кошти.
У відповідь на звернення ДП «Моноліт-Сервіс» зазначало, що неодноразово повідомляло голову правління ОСББ «Радісна двадцять один» про припинення дії Договору №22 від 30.12.2021. Також ТОВ «ДП Моноліт-Сервіс» неодноразово зверталася до голови правління ОСББ «Радісна двадцять один» про те, що послуги буде надавати позивач. На Загальних зборах Об`єднання 15.09.2023 вирішувалося питання щодо формату подальшої співпраці з новим постачальником послуги - ТОВ «ДП Моноліт-Сервіс».
Щомісячно з листопада 2023 року по березень 2024 року представниками ТОВ «ДП Моноліт-Сервіс» складалися акти зняття показників та перевірки працездатності теплових лічильників, під час чого 30.11.2023 був присутній голова правління Об`єднання Щербатих Г.П., а в подальшому ігнорував запрошення на складання таких актів.
Скаржник не вчиняв жодних дій у випадку надання послуги неналежної якості, оплачував такі, оскаржує по суті обсяг нарахувань, що свідчить про прийняття послуги.
Щодо оплати, здійсненої ОСББ «Радісна двадцять один» на рахунок ТОВ «ДП Моноліт-Сервіс», зазначає, що оскільки між ними відсутні домовленості про співпрацю, такі кошти були повернуті відправнику.
Щодо формування тарифу на оплату послуг, зазначає, що такий затверджено рішенням виконавчого комітету Чорноморської міської ради №308 від 24.10.2023, і він не є предметом цієї справи.
Плата за абонентське обслуговування 38,07 грн. на місяць є фіксованою, але мешканцям будинку відповідача не нараховується, тому його доводи з цього приводу є безпідставними.
Натомість, умовно-постійна складова не є абонентською платою, становить окрему частину тарифу на теплову енергію, яка передбачає покриття витрат на функціонування котелень та забезпечення готовності теплогенеруючого обладнання до надання послуг кінцевим споживачам, застосовується для будинків, підключених до цієї котельні (у вказаному випадку – 54013,98 грн.) за єдиним тарифом для всіх підключених будинків – 3,63 грн./кв.м.
Втрата теплової енергії не розподіляється окремо від загального обсягу, спожитого будинком. І саме він розподіляється відповідно до наявності або відсутності у споживача вузлів розподільного обліку, що узгоджується з положеннями ст. 10 ЗУ «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» та не передбачає розподілу цих витрат на споживачів, у приміщеннях яких встановлено вузли розподільного обліку теплової енергії.
Щодо опалювальної площі квартири скаржника зазначає, що відповідні дані було взято з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Іншої документації ТОВ «ДП Моноліт-Сервіс» не отримувало.
20.12.2024 між ТОВ «ДП Моноліт-Сервіс» та ОСББ «Радісна двадцять один» було підписано типовий договір з колективним споживачем про надання послуги з постачання теплової енергії з показаннями засобу вимірювальної техніки на дату укладення договору 753,42 Гкал. Тобто голова правління ОСББ «Радісна двадцять один» підтвердив та підписав такі показники.
Просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги.
Апелянт ОСОБА_1 подав заперечення на відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що при розрахунку умовно-постійної складової тарифу (абонентської плати) позивачем не обґрунтовано максимальне теплове навантаження будинку. Договір, на який посилається ТОВ «ДП Моноліт-Сервіс», не містить показників зазначеної величини. А розрахунки, надані позивачем, не є належними доказами у справі без належної правової оцінки їх цифрових показників, є внутрішніми документами підприємства.
Розподіл спожитої на загально будинкові потреби теплової енергії вважає дискримінаційним, оскільки власники п`яти квартир, обладнаних засобами обліку, не залучені до таких витрат, що суперечить Методиці розподілу та ЗУ «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання».
Згідно п. 14 Правил теплопостачання відокремлення від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води не звільняє власників квартир та нежитлових приміщень від обов`язку відшкодування витрат за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень та на функціональність внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку.
А незалучення власників таких квартир до оплати теплової енергії, спожитої на загальнобудинкові потреби, збільшує розмір платежу інших співвласників, зокрема, апелянта.
ТОВ «ДП Моноліт-Сервіс» подало заперечення на відповідь на відзив. Зазначило, що для розрахунку умовно-постійної складової тарифу використовується показник теплового навантаження – навантаження, яке відповідає сумі максимальних теплових потоків на опалення, що відповідає проектній документації на будинок, або у разі відсутності проекту розраховане на підставі об`ємів будинку та питомих опалювальних характеристик громадських споруд та установ відповідно до Норм та вказівок по нормуванню витрат палива та теплоенергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потреби в Україні. Формула розрахунку була розроблена відповідно до законодавства, з адаптацією до площі квартири.
Надані позивачем листок розрахунків та розрахунки опалення є внутрішніми обліковими матеріалами підприємства, які створюються з метою моніторингу та контролю стану розрахунків споживачів. Відповідачу щомісячно вручалися платіжні документи (квитанції), на підставі яких і було сформовано відповідний лист-розрахунок.
Щодо розподілу теплової втрати, то така не розподіляється окремо від загального обсягу, спожитого будинком. Відповідно, якщо в окремих приміщеннях встановлено вузли розподільного обліку теплової енергії, їх власники сплачують виключно показники таких вузлів. На таких споживачів не поширюється обов`язок сплачувати частку загального обсягу теплової енергії, що розподіляється серед квартир без вузлів обліку.
Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Частиною 6 статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Предметом позову у цій справі є вимога про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії в сумі 9944,50 грн. Тобто ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Отже, справа є малозначною в силу прямої вказівки закону.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з огляду на таке.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам відповідає.
Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що відповідач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_3 , про що свідчить копія Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №184934424 від 16.10.2019 (т. 1, а.с. 4).
ТОВ «ДП Моноліт-Сервіс» є виробником теплової енергії, що підтверджується копією ліцензії Одеської обласної державної адміністрації (т. 1, а.с. 8).
Рішенням виконавчого комітету Чорноморської міської ради №308 від 24.10.2023 встановлено ТОВ «ДП Моноліт-Сервіс» економічно обґрунтовані тарифи на теплову енергію, її виробництво, постачання та послуги з постачання теплової енергії для споживачів категорії «населення» у розмірах та за структурами, наведеними в додатках до цього рішення. Введено в дію рішення 01.11.2023 (т. 1, а.с. 10).
Згідно Додатку 3 до вказаного рішення, пояснювальної записки встановлено двоставкові тарифи, зокрема, для споживачів будинків за адресами: вул. Парусна, 1-В, 1-Г, 1-Д, 1-О, вул. Радісна, 21, 21-А, які обслуговуються стаціонарними котельнями: умовна-змінна складова тарифу – 1282,26 грн./1 Гкал (з ПДВ), умовна-постійна складова тарифу (абонентська плата) – 54013,98 грн./1 Гкал (з ПДВ) (т. 1, а.с. 11-12).
Наказом ТОВ «ДП Моноліт-Сервіс» від 01.11.2023 №7 згідно рішення виконавчого комітету Чорноморської міської ради №308 від 24.10.2023 та Додатку 3 з 01.11.2023 введено в дію тарифи на теплову енергію, її виробництво, постачання та послуги з постачання теплової енергії в будинках, котрі обслуговуються ТОВ «ДП Моноліт-Сервіс», зокрема, вул. Радісна, 21, АДРЕСА_4 (т. 1, а.с. 9).
Наказом ТОВ «ДП Моноліт-Сервіс» від 01.11.2023 №8/п встановлено з 01.11.2023 ціну за абонентське обслуговування в розмірі 38,07 грн. на одного абонента в місяць в будинках, котрі обслуговуються ТОВ «ДП Моноліт-Сервіс», зокрема, вул. Радісна, 21, АДРЕСА_4 (т. 1, а.с. 13).
Наказом ТОВ «ДП Моноліт-Сервіс» від 17.11.2023 №9/п вважати 17.11.2023 початком опалювального періоду в будинках 9 мікрорайону, котрі обслуговуються ТОВ «ДП Моноліт-Сервіс», зокрема, вул. Радісна, 21, АДРЕСА_4 (т. 1, а.с. 14).
Наказами ТОВ «ДП Моноліт-Сервіс» від 30.11.2023 №10/п (т. 1, а.с. 16), від 31.12.2023 №11/п (т. 1, а.с. 18), від 31.01.2024 №1/п (т. 1, а.с. 21), від 29.02.2024 №2/п (т. 1, а.с. 24), від 31.03.2024 №25 (т. 1, а.с. 26) затверджено вартість спожитої теплової енергії 1 кв.м. опалювальної площі: у листопаді 2023року, відповідно до здійснених розрахунків (додаток 1 до наказу) у наступному розмірі: АДРЕСА_2 вартість опалення - 4,81 грн./м.кв.; у грудні 2023 року - 9,38 грн./м.кв.; у січні 2024 року – 10,37 грн./м.кв.; у лютому 2024 року – 8,61 грн./м.кв.; з березня 2024 року - 8,22 грн./м.кв.
30.11.2023, 31.12.2023, 31.01.2024, 29.02.2024, 31.03.2024 комісією в складі представників ТОВ «ДП Моноліт-Сервіс» та представників житлового будинку складено акти зняття показників та перевірки працездатності теплових лічильників. 30.11.2023 – за участю голови ОСББ «Радісна двадцять один» - Щербатих Г.П. (т. 1, а.с. 17, 19, 22, 25 (зворот), 28).
В період з листопада 2023 року по червень 2024 року відповідачу згідно до Наказу ТОВ «ДП Моноліт-Сервіс» від 17.11.2023 «Про початок опалювального періоду 2023-2024» надавалися послуги з постачання теплової енергії, однак він отримані послуги не сплатив, внаслідок чого за період з листопада 2023 по червень 2024 року станом на 01.07.2024 утворилась заборгованість у розмірі 9944,50 грн., що підтверджується листком розрахунків (т. 1, а.с. 15).
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем обґрунтовано доведені обставини, на які він посилався як на підстави своїх вимог. Відповідачу були надані послуги з постачання теплової енергії в квартиру АДРЕСА_3 . За отримані послуги він плату позивачу не здійснював, внаслідок чого утворилась заборгованість, що підтверджується наданими суду доказами. А надані відповідачем докази не спростовують встановлених судом обставин.
Апеляційний суд погоджується із такими висновками, з огляду на наступне.
За положенням статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.
Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.
При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.
У постанові Верховного Суду від 19 жовтня 2021 року в справі №628/1475/19 (провадження №61-7554св21) зазначено, що «правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод та інтересів, а тому суд повинен установити, чи були порушені або невизнані права, свободи чи інтереси особи, яка звернулася до суду за їх захистом, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні».
Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Основні засади правовідносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначені в Законі України «Про житлово-комунальні послуги».
До житлово-комунальних послуг законодавство відносить комунальні послуги: централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газопостачання та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо.
У відповідності до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Обов`язок споживача житлово-комунальних послуг ґрунтується не тільки на договорі, але й на законі, відсутність письмових договірних відносин не є підставою для звільнення із оплати житловою-комунальних послуг.
Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином та в повному обсязі, відповідно до умов договору, вимог ЦК та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Згідно зі статтею 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
У справі, яка переглядається, судом встановлено, не спростовано матеріалами справи та сторонами, що з листопада 2023 року по червень 2024 року відповідачу відповідно до Наказу ТОВ «ДП Моноліт-Сервіс» від 17.11.2023 «Про початок опалювального періоду 2023-2024» надавалися послуги з постачання теплової енергії.
Доводи апелянта про те, що між сторонами відсутні договірні зобов`язання, з 2022 року теплопостачання будинку по АДРЕСА_2 здійснювалося ДП «Моноліт-Сервіс» на підставі Договору з постачання теплової енергії №22 від 30.12.2021, укладеного з ОСББ «Радісна двадцять один», а на початку опалювального періоду 2023-2024 років 01.11.2023 листом №31 ТОВ «ДП Моноліт-Сервіс» звернулося до голови правління ОСББ «Радісна двадцять один» з наміром побудови договірних відносин саме з Об`єднанням як колективним споживачем з питання забезпечення теплопостачання будинку, суд відхиляє.
Так, судом встановлено, що Договір з постачання теплової енергії №22 від 30.12.2021, укладений з ОСББ «Радісна двадцять один», на який посилається апелянт, рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 05 червня 2023 року у справі №501/1109/23 визнано недійсним з моменту укладення (https://www.reyestr.court.gov.ua/Review/111522967). І ДП «Моноліт-Сервіс» повідомляло голову правління ОСББ «Радісна двадцять один» про припинення дії Договору №22 від 30.12.2021 та про зміну постачальника теплової енергії з ДП «Моноліт-Сервіс» на ТОВ «ДП Моноліт-Сервіс» (т. 1, а.с. 223, 224).
Частиною 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.
Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг.
У разі укладення публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг виконавці комунальних послуг розміщують вимоги до якості відповідних послуг згідно із законодавством та іншу необхідну інформацію для кожного багатоквартирного будинку окремо на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на власному веб-сайті. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування таких вимог у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг.
Також ТОВ «ДП Моноліт-Сервіс» неодноразово зверталася до мешканців будинку та голови правління ОСББ «Радісна двадцять один» про те, що послуги буде надавати позивач; з 01.11.2023 діє публічний індивідуальний договір на умовах типового договору по надання послуги з постачання теплової енергії, розміщений на офіційному сайті Чорноморської міської ради (т. 1, а.с. 225-229).
Натомість, тільки 20.12.2024 між ТОВ «ДП Моноліт-Сервіс» та ОСББ «Радісна двадцять один» було підписано типовий договір з колективним споживачем про надання послуги з постачання теплової енергії (т. 1, а.с. 239-249).
Таким чином позивачем обґрунтовано існування договірних відносин з відповідачем під час опалювального періоду 2023-2024 років, і надання таких послуг з постачання теплової енергії.
Доказів відсутності отриманих послуг теплопостачання у вказаний період відповідач не надав. Більше того, посилався на оплату ним таких послуг, однак на рахунок ОСББ «Радісна двадцять один».
З огляду на визнання недійсним Договору з постачання теплової енергії №22 від 30.12.2021 та, відповідно, відсутність договірних відносин між ОСББ «Радісна двадцять один» та ТОВ «ДП Моноліт-Сервіс», такі кошти були повернуті відправнику, про що свідчать копії платіжних інструкцій кредитового переказу коштів від 21.12.2023, 29.12.2023, 24.01.2024, 29.02.2024, 08.04.2024 (т. 1, а.с. 231-235).
Відтак, кошти за надані послуги з постачання теплової енергії за період з листопада 2023 по червень 2024 року відповідач ТОВ «ДП Моноліт-Сервіс» не сплатив, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 9944,50 грн., що підтверджується листком розрахунків (т. 1, а.с. 15).
Що стосується доводів апелянта про те, що позивачем не надано доказів належного розрахунку вартості теплової енергії, а накази ТОВ «ДП Моноліт-Сервіс» такими бути не можуть, оскільки законодавством України не передбачено право суб`єктів господарювання у сфері надання ЖКП з теплопостачання населенню встановлення вартості теплової енергії на підставі внутрішньо-господарських документів, то такі є безпідставними.
Як вбачається з матеріалів справи, саме рішенням виконавчого комітету Чорноморської міської ради №308 від 24.10.2023 з додатками встановлено з 01.11.2023 ТОВ «ДП Моноліт-Сервіс» економічно обґрунтовані тарифи на теплову енергію, її виробництво, постачання та послуги з постачання теплової енергії для споживачів категорії «населення» у розмірах та за структурами, наведеними в додатках до цього рішення (т. 1, а.с. 10).
Наказами ТОВ «ДП Моноліт-Сервіс», про які вказує апелянт, такі тарифи згідно вищевказаного рішення виконавчого комітету Чорноморської міської ради введено в дію в будинках, котрі обслуговуються ТОВ «ДП Моноліт-Сервіс».
Щодо твердження апелянта, що йому незрозуміло, яким чином визначена споживачу щомісячна абонентська плата (умовно-постійна складова) у розмірі 495,86 грн. на місяць кореспондується з тарифом, встановленим рішенням Виконавчого комітету ЧМР №308 від 24.10.2023 для будинку АДРЕСА_2 у розмірі 54013,98 (з ПДВ) грн./Гкал/год. в місяць (умовно-постійна складова), то такий відповідає добутку встановленого єдиного тарифу на будинки, які є споживачами теплової енергії від однієї котельні, і враховує їх технічні особливості, теплові навантаження та площу опалювальних приміщень (3,63 грн./1 м.кв.) на площу квартири (3,63 грн./1 м.кв. * 136,6 м.кв. = 495,86 грн.).
В свою чергу, єдиний тариф на будинки (3,63 грн./1 м.кв.) розрахований за формулою з добутку умовно-постійної складової тарифу, встановленої рішенням виконавчого комітету (54013,98) на максимальне теплове навантаження будинків, поділеного на загальну опалювальну площу цих будинків. Відповідно, теплове навантаження будинків розраховано з врахуванням їх об`ємів та питомих опалювальних характеристик споруд на підставі Норм та вказівок по нормуванню витрат палива та теплоенергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потреби в Україні (КТМ 204-України 244-94), затверджених Держжитлокомунгоспом України 14.12.1993).
Отже, такі розрахунки відповідають встановленим вимогам законодавства і є економічно обґрунтованими. А протилежного апелянт не довів.
Твердження апелянта про те, що з нього як зі споживача стягується подвійна абонентська плата (абонентська плата (умовно-постійна складова) - 495,86 грн. та плата за абонентське обслуговування – 38,07 грн.), є безпідставними, спростовуються матеріалами справи, зокрема, листком розрахунків, з якого вбачається, що відповідачу з листопада 2023 по червень 2024 року нараховувалися тільки тепло (постійна складова) - 495,86 грн. та тепло (змінна складова) (т. 1, а.с. 15).
Посилання апелянта на те, що розподіл спожитої на загальнобудинкові потреби теплової енергії є дискримінаційним, оскільки власники п`яти квартир, обладнаних засобами обліку, не залучені до таких витрат, що суперечить Методиці розподілу та ЗУ «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», безпідставні, не ґрунтуються на нормах права.
Так, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 10 ЗУ «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» загальний обсяг теплової енергії (крім обсягу теплової енергії, витраченого на приготування гарячої води, забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також приміщень, де встановлені вузли розподільного обліку теплової енергії/прилади - розподілювачі теплової енергії) розподіляється між споживачами, приміщення/опалювальні прилади яких не оснащені вузлами розподільного обліку теплової енергії/приладами - розподілювачами теплової енергії, пропорційно до опалюваної площі (об`єму) таких споживачів.
Споживачам, приміщення яких оснащені вузлами розподільного обліку теплової енергії/приладами - розподілювачами теплової енергії/вузлами розподільного обліку витрати теплоносія (у разі обліку теплової енергії у гарячій воді), обсяг спожитої теплової енергії визначається за їхніми показаннями відповідно до методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, але не менше мінімальної частки середнього питомого споживання теплової енергії серед інших споживачів у будівлі відповідно до пункту 5 частини другої цієї статті.
Що ж стосується тверджень апелянта про те, що судом першої інстанції порушено його право на доступ до правосуддя, оскільки справа була розглянута в першому судовому засіданні, що не дало йому можливості навести власні аргументи та надати докази на їх підтвердження, то апеляційний суд враховує, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи 28.04.2025 з розумним інтервалом часу (29.03.2025, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (т. 1, а.с. 162)), клопотань про долучення матеріалів, заперечень, відкладення розгляду справи від нього не надходило. Викладеним запереченням по суті справи в апеляційній скарзі суд дав оцінку.
Колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції належно дослідив і проаналізував надані докази, визначив характер спірних правовідносин та дійшов правильного висновку про задоволення позову.
Доводи апеляційної скарги таких висновків не спростовують та не містять підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення Богородчанського районного суду від 28 квітня 2025 року - без змін.
Згідно вимог пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.
Оскільки ціна позову в цій справі не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, то судове рішення у ній в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Богородчанського районного суду від 28 квітня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з її ухвалення, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуюча:                                                                О.О. Томин
Судді:                                                                 В.А. Девляшевський
                                                                               Є.Є. Мальцева

Повний текст постанови складено 05 серпня 2025 року.