Дата документу 17.06.2025 Справа № 337/3560/19

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний №337/3560/19         Головуючий у 1-й інстанції: Мальований В. О.
Провадження № 22-ц/807/1096/25         Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
17 червня 2025 року м. Запоріжжя
Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого,судді-доповідача  суддів:    за участю секретаря  	Подліянової Г.С., Кочеткової І.В., Полякова О.З., Камалової В.В.,  	

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Патяк Андрія Станіславовича на ухвалу Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 07 квітня 2025 року у справі за скаргою ОСОБА_1 в особі представника адвоката Патяк Андрія Станіславовича на бездіяльність посадових осіб Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2025 року ОСОБА_1 в особі представника адвоката Патяк Андрія Станіславовича звернулася до суду із скаргою про визнання протиправною бездіяльність посадових осіб Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса).

В обґрунтування скарги посилається на те, що постановою Запорізького апеляційного суду від 08 квітня 2020 року у справі №337/3560/19, за результатами перегляду в апеляційному порядку рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 26 листопада 2019 року, змінено розмір аліментів, присуджених рішенням Хортицким районним судом м. Запоріжжя від 09 жовтня 2018 року з ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та стягнуто з ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти у розмірі 1/4 частини усіх вдів заробітку щомісяця але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. 

На виконання вказаного судового рішення, 12 травня 2020 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя видав виконавчий лист, який 01 вересня 2020 року ОСОБА_1 пред`явлений до виконання до державної виконавчої служби. 
02 вересня 2020 року державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Хупавченко Н.Ю. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП НОМЕР_3 з виконання виконавчого листа №337/3560/19 виданий 12 травня 2020 року. 

Боржник ОСОБА_2 у лютому 2022 року був мобілізований до лав Збройних Сил України, а в березні 2022 року потрапив у полон де перебував до листопада 2023 року, до часу свого звільнення.   
                                                                                             
З квітня 2022 року ОСОБА_1 в інтересах своєї доньки - ОСОБА_3 2013 року народження отримувала, разом з ОСОБА_4 (матір`ю іншої дитини ОСОБА_2 від іншого шлюбу) частину грошового забезпечення (50 відсотків кожній), як грошове забезпечення утриманцям (дітям) особи, яка потрапила в полон.
  
Проте, при проведенні розрахунку заборгованості ОСОБА_2 по аліментах зазначені виплати були зараховані Центральним ВДВС у м.Запоріжжі ПСМУМЮ (м.Одеса) до розрахунку заборгованості боржника по аліментах у якості аліментних платежів, які отримувались в період з квітня 2022 року по грудень 2023 року включно, ОСОБА_1 в інтересах своєї доньки - ОСОБА_3 , як грошове забезпеччення утриманцям (дітям) особи, яка потрапила в полон, що є необгрунтованим та відминним від аліментних платежів. В свою чергу, реальні доходи, отримувані ОСОБА_2 у військовій частині впродовж 2022-2024 років, при розрахунку заборгованості аліментів не враховувавались.

Вказані дії державного виконавця вважають, такими, що не відповідають вимогам закону, тому звернулися до суду з даною скаргою.   
     
Просила зобов`язати Центральний відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) провести перерахунок заборгованості ОСОБА_2 по аліментах за період з лютого 2022 року по грудень 2024 року включно, без врахування коштів, які отримувалися ОСОБА_1 з квітня 2022 року по грудень 2023 року в інтересах своєї доньки - ОСОБА_3 2013 року народження, як грошове забезпечення утримання (дітям) особи, яка потрапила в полон.                            

Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 07 квітня 2025 року в задоволенні скарги відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою представник ОСОБА_1 - адвоката Патяк Андрій Станіславович подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, просить ухвалу Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 07 квітня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення скарги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції пославшись на норми п. 6 ст. 9 Закону України « Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та їх сімей» взяв редакцію цієї норми на сьогоднішній день, які були внесені лише 08 жовтня 2024 року. З квітня 2022 року ОСОБА_1 в інтересах своєї доньки - ОСОБА_3 , 2013 року народження, оримувала, наряду з ОСОБА_4 (матір`ю іншої дитини ОСОБА_2 , від іншого шлюбу) частину грошового забезпечення (50 відсотків - кожній), яке належало для виплати їм, як грошове забезпечення утриманцям (дітям) особи, яка потрапила у полон. За весь цей період жодних платежів, у якості погашення аліментів від ОСОБА_2 вона не отримувала. Лише в подальшому у 2024 році судовий виконавець за власною ініціативою вирішила включити в дохід боржника грошові кошти, які нараховувавались боржнику військовою частиною, коли останній був в полоні, тому вважає, незаконним бездіяльність державного виконавця, яка виразилась у відмові в складанні належного розрахунку заборгованості по аліментам.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу головний державний виконавець Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса),  Юлія Кисліцина зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок ухвалено обгрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необгрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судове рішення зазначеним вимогам відповідає .

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до положень статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» державнмй виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Державним виконавцем при проведенні розрахунку заборгованості зі сплати аліментів боржником ОСОБА_2 за період з лютого 2022 по грудень 2024 були вірно включені до переліку видів доходу заробітна плата ( грошове забезпечення), яка нараховувалася ОСОБА_2 у період знаходження його у полоні, тому з неї правомірно проводилось відрахування аліментів на користь ОСОБА_1 в інтересах доньки ОСОБА_6 , 2013 року народження щомісячно. Отже, державний виконавець вжив всіх необхідних заходів щодо примусового виконання рішення суду у відповідності до норм чинного законодавства.        

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, виходячи з наступного. 

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено, що на підставі рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 09 жовтня 2018 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуті аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 950 грн., щомісячно, починаючи з 06 серпня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.
В серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про зміну розміру та порядку стягнення аліментів на дитину (справа (337/3560/19).

Заочним рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 26 листопада 2019 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 08 квітня 2020 року у справі №337/3560/19 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 26 листопада 2019 року скасовано. Змінено розмір аліментів, присуджених рішенням Хортицким районним судом м. Запоріжжя від 09 жовтня 2018 року з ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та стягнуто з ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти у розмірі 1/4 частини усіх вдів заробітку щомісяця але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. 
Дані рішення є в загальному доступі на сайті Єдиний державний реєстр судових рішень. 
На виконання вказаного судового рішення, 12 травня 2020 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя видав виконавчий лист, який 01 вересня 2020 року ОСОБА_1 пред`явлений до виконання до державної виконавчої служби. За даним виконавчим листом: Стягувач: ОСОБА_1 , боржник: ОСОБА_2 (а.с.34). 

02 вересня 2020 року державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Хупавченко Н.Ю. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП НОМЕР_3 з виконання виконавчого листа №337/3560/19 виданий 12 травня 2020 року (а.с.35-36). 

Відповідно до вимоги виконавця від 02 вересня 2022 року за вих. №37928, державний виконавець Хупавченко Н.Ю. направив вимогу ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо перерахування аліментів на прямі реквізити стягувача (а.с.37). Відповідно до листа начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 полковник ОСОБА_7 від 09 вересня 2022 року, повернув вимогу державного виконавця для направлення за належністю та повідомив державного виконавця, що ОСОБА_2 не рахується в списках особового складу ІНФОРМАЦІЯ_3 та не проходить військову службу в цьому органі військового управління (а.с.38).

Відповідно до листа начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 полковника ОСОБА_8 від 22 вересня 2022 року вих. №ф/637, адресованого начальнику Шевченківського відділу державної виконавчої служби, станом на 23 вересня 2022 року ОСОБА_2 не отримує дохід в ІНФОРМАЦІЯ_5 та установах, що перебувають на офіційному забезпеченні у ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.39). 

Відповідно до розрахунку заборгованості від 12 вересня 2022 року, станом на 31 серпня 2022 року загальна сума заборгованості зі сплати аліментів складала 96835 грн (за період з квітня 2020 року по серпень 2022 рік) (а.с.35 зворот).

Згідно листа військової частини НОМЕР_1 від 08 лютого 2024 року №35, на вимогу державного виконавця повідомлено, що грошове забезпечення ОСОБА_2 , який перебував у статусі військовополоненого з 17 квітня 2022 року по 31 січня 2024 року, перераховувалися на розрахункові рахунки представників (матерів) неповнолітніх дітей у розмірі по частині ОСОБА_1 та ОСОБА_4 . Загалом з квітня 2022 по грудень 2023 їм виплачено по 1 216 350,42 грн, кожній. Виплати грошового забезпечення здійснювалося на підставі заяв ОСОБА_1 та ОСОБА_4 та наказів командира військової часини НОМЕР_1 (а.с.44,43).

Згідно відповіді Державної податкової служби України щодо джерел доходу та сум доходів отриманих боржником ОСОБА_2 встановлено, що останній отримав дохід від військової частини НОМЕР_2 за третій квартал 2022 року у сумі 71 344, 34 грн, за четвертий квартал 2022 року у сумі 364622, 00 грн, за за перший квартал 2023 року у сумі 349030, 14 грн, за другий квартал 2023 року у сумі 361673, 40 грн, за ознакою доходу 185- це код ознаки доходу сум грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцем ( а.с. 40-41).

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів боржника ОСОБА_2 від 30 грудня 2024 року, сформованого державним виконавцем Кисліциною Ю.Д. вбачається, що з отриманого ОСОБА_2 доходу відраховувався щомісячний розмір аліментів 25 %, що за період з лютого 2022 року по грудень 2023 року сума аліментів, яка підлягає стягненню становить 66 5829, 52 гривень, за період, коли останній перебував в полоні сума до стягнення становить 608 063, 91 грн

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з частиною першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції.

Виконання судового рішення відповідно до змісту Рішення Конституційного Суду України від 26 червня 2013 року №5-рп/2013 у справі №1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Відповідно до статей 1, 5 Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби.

Згідно зі статтею 447 ЦПК України, статтею 74 Закону України "Про виконавче провадження" сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до частини 3 статті 71 Закону України "Про виконавче провадження" визначення суми заборгованість зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України.

Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця і повідомляти про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі, зокрема, подання заяви стягувачем або боржником (частина 4 статті 71 Закону).

Довідка про наявність заборгованості зі сплати аліментів видається органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем на вимогу стягувача протягом трьох робочих днів у випадках, встановлених законом і дійсна протягом одного місяця з дня її видачі (частина 13 статті 71 Закону України "Про виконавче провадження").

Пунктом 4 Розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02 квітня 2012 року №512/5 визначено, що виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця (додаток 15) та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника.

Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.

Сума заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому статтею 195 Сімейного кодексу України.

Згідно з частиною 2 статті 195 СК України заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою-підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору судом (частина 3 статті 195 СК України).

У постанові Верховного Суду від 09 лютого 2022 року у справі №522/8173/19 зазначено, що частина друга статті 195 СК України чітко встановлює порядок визначення заборгованості за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), зокрема заборгованість за аліментами платника аліментів, який є фізичною особою-підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Аналогічні правові висновки висловлені у постановах Верховного Суду від 05 серпня 2020 року у справі №464/6206/18, від 05 серпня 2021 року у справі №757/35562/18-ц, від 03 листопада 2021 року №521/260/20.

Згідно з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 14 квітня 2021 року у справі №759/1727/16, поняття "середня заробітна плата для даної місцевості" є макроекономічним показником, який як і інші макроекономічні показники, збирається та складається Державною службою статистики України і використовується, у тому числі, при проведенні грошово-кредитної політики та аналізу фінансової стабільності. Макроекономічні показники розраховуються за допомогою системи національних рахунків як комплексу взаємопов`язаних балансових таблиць, показники яких призначені для визначення розміру доходу, споживання, накопичення і величини капітальних витрат. Середня заробітна плата для даної місцевості як макроекономічний показник обчислюється як середнє арифметичне значення заробітних плат певної групи працівників (наприклад, по підприємству, по галузі, по регіону). Розраховується, виходячи із фонду оплати праці працівників (включаючи оплату праці сумісників), премій, винагород за підсумками роботи за рік та одноразових заохочень. Сам розмір середньої заробітної плати як макроекономічний показник, який використовується, у тому числі, і в разі застосування частини другої статті 195 СК України, обраховується органами статистики України на підставі Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року №5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за №114/8713. Інструкція містить основні методологічні положення щодо визначення показників оплати праці у формах державних статистичних спостережень з метою одержання об`єктивної статистичної інформації про розміри та структуру заробітної плати найманих працівників.

Відповідно до ст.9 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (в редакції на 25 серпня 2024 року), Грошове забезпечення військовослужбовців вбачається, що:

1. Держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

2. До складу грошового забезпечення входять:посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);одноразові додаткові види грошового забезпечення.

3. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

4. Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Порядок і розміри грошового забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, визначаються Кабінетом Міністрів України.

5. За військовослужбовцями, які тимчасово проходять військову службу за межами України, зберігається виплата грошового забезпечення в національній валюті та виплачується винагорода в іноземній валюті за нормами і в порядку, що визначаються Кабінетом Міністрів України.

6. За військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Дія цього пункту не поширюється на військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, самовільно залишили військові частини (місця служби) або дезертирували зі Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.

Грошове забезпечення виплачується таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. Виплата грошового забезпечення цим членам сімей здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців або їх звільнення, або визнання їх у встановленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини.

Виплати грошового забезпечення регулюються Порядком про виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 року N 884 (далі по тексту - Порядок).

Згідно з п. 3 вказаного Порядку за військовослужбовцями зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення (далі - грошове забезпечення) з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення.

Пунктом 4 Порядку встановлено, що виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, членам сімей військовослужбовців за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації).

З вказаного вище слідує, що грошове забезпечення військовослужбовця є його доходом, який оподатковується і з якого мають стягуватися аліменти.                                                
Отже, за військовослужбовцем ОСОБА_2 , який потрапив у полон за місцем військової служби зберігаються основні та додаткові виплати видів грошового забезпечення, які є його доходом, та з яких можуть відраховуватись аліменти.

Звертаючись до суду із скаргою, ОСОБА_1 вважала незаконним бездіяльність державного виконавця, яка вразилась у відмові в складанні належного розрахунку заборгованості по аліментам, а складений державним виконавцем розрахунок заборгованості є незаконним та необгрунтовним, оскільки державний виконавець за власною ініціативою втрутилася в розподіл коштів, які ОСОБА_1 отримала до цього як частину грошового забезпечення (50 відсотків), яке відповідно до Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та їх сімей» належало для виплати їй як представнику доньки ОСОБА_3 , 2013 року народження, як грошове забезпечення утриманцям (дітям) особи, яка потрапила у полон. 

Пунктом 6 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції від 06 вересня 2016 року встановлено, що грошове забезпечення виплачується членам сімей військовослужбовців захопленими в полон, а саме дружині (чоловікові), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей.

В редакції Закону України № 3995-IX від 08.10.2024 пункт 6 статті 9 було викладено в наступній редакції «У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону грошове забезпечення виплачується дружині (чоловіку), законним представникам малолітніх (неповнолітніх) дітей, дітям з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку) або їх законним представникам та батькам військовослужбовців (крім тих із зазначених осіб, які одержують від військовослужбовця аліменти, а також батьків, позбавлених батьківських прав, за умови що ці права не були поновлені). Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 50 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань».

Тобто, відповідно до цієї норми Закону в редакції 08.10.2024 року законні представники малолітніх (неповнолітніх) дітей мають право на грошове забезпечення на випадок полону військовослужбовця, крім тих, які одержують від військовослужбовця аліменти.

Департамент соціального забезпечення Міністерства оборони України за №1542/11243 від 13 жовтня 2023 року надало роз`яснення відповідно до якого зазначено, що законодавством України встановлено, що за військовослужбовцями, які потрапили в полон або зникли безвісти зберігається грошове забезпечення, яке щомісячно виплачується їхнім сім`ям: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - неповнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців. 

У разі якщо особа одночасно має право на отримання виплати аліментів з грошового забезпечення та на частку грошового забезпечення в порядку черговості, то такі виплати вона отримує окремо. 

Як вбачається з матеріалів справи, що відповідно до судового рішення суду аліменти присуджені ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно листа військової частини НОМЕР_1 від 08 лютого 2024 року №35, на вимогу державного виконавця повідомлено, що грошове забезпечення ОСОБА_2 , який перебував у статусі військовополоненого з 17 квітня 2022 року по 31 січня 2024 року, перераховувалися на розрахункові рахунки представників (матерів) неповнолітніх дітей у розмірі по частині ОСОБА_1 та ОСОБА_4 . Загалом з квітня 2022 по грудень 2023 їм виплачено по 1 216 350,42 грн, кожній. Виплати грошового забезпечення здійснювалося на підставі заяв ОСОБА_1 та ОСОБА_4 та наказів командира військової часини НОМЕР_1 (а.с.44,43).

Отже, за період перебування ОСОБА_2 у полоні, як законний представник неповнолітньої дитини заявниця ОСОБА_1 отримала грошові кошти від військової частини НОМЕР_1 , а саме частину грошового забезпечення ОСОБА_2 , що становить 1 216 350, 42 грн.

При цьому, військовою частиною не були розподілені ці кошти спочатку на утримання та перерахування аліментів на дитину, а іншу частину грошового забезпечення, яка залишилися для розподілення особам, які передбачені в п. 6 статті 9 вищезазначеного Закону.

Слід також зауважити, що рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 26 червня 2018 року у справі №337/796/18, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який був зареєстрований 01 лютого 2013 року Хортицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис №20 - розірваний. 

Отже, на час перебування ОСОБА_2 у полоні ( 17 квітня 2022 року по 31 січня 2024 року), ОСОБА_1 вже не була дружиною ОСОБА_2 та не входила до членів його сім`ї. 

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії; здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Розмір аліментів має бут необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину становить не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину - розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів). 

При визначені розміру аліментів ураховують такі доходи платника аліментів як: основна заробітна плата, усі види доплат і надбавка до заробітної плати, премії та винагороди, пенсії, стипендії, допомоги по безробіттю, дивіденди та інші доходи, визначені в Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року №146 (далі - Перелік).

Системний аналіз переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів дає підстави дійти висновку, що в поняття «заробітку» включаються і виплати, які не є заробітною платою, зокрема, доходи від підприємницької діяльності, а тому має більш широке тлумачення, ніж виплати, що виплачуються у межах трудових відносин. Вживання терміну «дохід» у дужка після поняття «заробіток», у контексті положень зазначеного Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів, може розумітися як визнання цих понять синонімами (висновок Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанов від 05 вересня 2019 року у справі №760/4569/18-ц).

Відповідно до п.13 постанови Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року №146 (з наступними змінами) «Про перелік видів доходів, які враховують при визначені розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб» утримання аліментів провадиться з суми заробітку (доходу), що належить особі, яка сплачує аліменти, після утримання з цього заробітку (доходу) податків. 

Виходячи з відповіді Державної податкової служби встановлено, що боржнику нараховано дохід від військової частини НОМЕР_2 за третій квартал 2022 року у сумі 71 344, 34 грн, за четвертий квартал 2022 року у сумі 364622, 00 грн, за за перший квартал 2023 року у сумі 349030, 14 грн, за другий квартал 2023 року у сумі 361673, 40 грн, за ознакою доходу 185- це код ознаки доходу сум грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцем з якого сплачено податок .

З вказаного вище слідує, що грошове забезпечення військовослужбовця є його доходом, який оподатковується і з якого мають стягуватися аліменти. 

Так, аліменти стягуються з особи, яка перебуває в полоні, якщо є відповідне рішення суду та виконавчий лист або судовий наказ. У цьому випадку, аліменти стягуються з грошового забезпечення, яке військовослужбовець отримує за місцем служби, в тому числі з додаткової винагороди за участь у бойових діях

На підставі вищевикладеного, отримавши від військової частини НОМЕР_1 лист, що ОСОБА_1 , як законному представнику неповнолітньої дитини виплачену частину грошового забезпечення ОСОБА_2 , який перебував у полоні, що становить 1 216 350, 42 грн без визначення з грошового забезпечення боржника на утримання аліментів дитини, державним виконавцем при проведенні розрахунку заборгованості зі сплати аліментів за період з квітня 2022 року включно по січень 2024 року були вірно включені до переліку видів доходу ОСОБА_2 заробітна плата (грошове забезпечення), яка нараховувалася останньому, коли він перебував в полоні, та відповідно з неї проводились відрахування аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_3 .

Так, згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Кисліцина Ю. за виконавчим листом №337/3560/19 де боржником є ОСОБА_2 від 30 грудня 2024 року за період з грудня 2021 року по грудень 2024 року до розміру доходу боржника включений щомісячний дохід боржника за період перебування його в полоні з квітня 2022 року по січень 2024 року, що становить 2 432 255, 64 грн та з цього доходу щомісячно відраховувались аліменти у розмірі 25 % за кожний місяць, що разом становить 608 063, 91 грн ( а.с. 55-56).

При цьому, нарахування суми аліментів, які підлягають до стягнення за інший період відбувалось виходячи з розміру доходу/середньої заробітної плати працівника для відповідної місцевості, зокрема за період з січня 2022 року по березень 2022 року сума аліментів, яка підлягає стягненню ( 25%) становить - 4249, 50 грн, у січні 2024 року - 3674, 66 грн, за лютий 2024 року -5442, 30 грн, за березень по липень 2024 року - 26261,65 грн, за серпень по грудень 2024 року - 18137, 50 грн.

З огляду на зазначене, є правильні висновки суду першої інстанції, що державний виконавець вжив всіх необхідних заходів щодо примусового виконання рішення суду у відповідності до норм чинного законодавства, Закону України «Про виконавче провадження», при проведенні розрахунку заборгованості зі сплати аліментів за період з квітня 2022 року по січень 2024 року були вірно включені до переліку видів доходу ОСОБА_2 грошове забезпечення, яке нарахоувалось йому за період перебування в полоні, з якого проводилось відрахування аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_3 , а тому подальші дії щодо вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішення не суперечать Закону та здійсненні з дотриманням норм чинного законодавства. 

Відповідно до положень частини першої ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Підстав для перевірки розрахунку заборгованості державного виконавця від 30 грудня 2024 року щодо сплачених боржником (стягнутих державним виконавцем) аліментів за період з грудня 2021 року по березень 2022 року, з лютого 2024 року по грудень 2024 року, в тому й числі, заборгованості боржника зі сплати аліментів, яка виникла станом на грудень 2021 року і становить 67815, 00 грн, не має, оскільки це виходить за межі вимог скарги. 

Судова колегія проаналізувавши досліджені судом першої інстанції докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, дійшла висновку, що апелянтом не доведено тих обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а тому заявлені вимоги задоволенню не підлягають.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди з оскаржуваним судовим рішенням та посилання які містяться в апеляційній скарзі не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції в якості вимог заявника із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги не впливають на правильність судового рішення, не дають підстав для висновку, що оскаржуване судове рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Серявін та інші проти України", заява N 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищезазначеного колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

Таким чином, оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду відповідають встановленим обставинам, підстави для зміни чи скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги не встановлені.

Керуючись ст. ст. 367,368, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Патяк Андрія Станіславовича - залишити без задоволення. 

Ухвалу Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 07 квітня 2025 року залишити без змін. 

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повна постанова складена 20 червня 2025 року.
Головуючий, суддя 	Суддя	Суддя	
Подліянова Г.С.	Кочеткова І.В. 	Поляков О.З.