ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2025 року	Львів	Справа № 465/9334/24 пров. № А/857/15073/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді:                                      Носа С.П.,
суддів:                                                           Кухтея Р.В., Шевчук С.М.,
        за участю секретаря судового засідання:  Демидюк О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Франківського районного суду м. Львова від 26 березня 2025 року у справі №465/9334/24 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,
суддя(і) у І інстанції                                                            Рудаков Д.І.,
час ухвалення рішення                                                  не зазначено,
місце ухвалення рішення                                                  м. Львів,
дата складення повного тексту рішення                               не зазначено,

ВСТАНОВИВ:

22 листопада 2024 року ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся у Франківський районний суд м. Львова з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції, в якому просив скасувати постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності серії ЕНА № 3463021 від 12.11.2024 за ч. 4 ст. 126 КУпАП, про накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 20400 грн та закрити провадження у справі.
Обґрунтовуючи позовні вимоги покликається на те, що 12.11.2024 постановою поліцейського 1 взводу 3 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції у Львівській області, рядовим поліції Дубін А.М. позивача було притягнуто до відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20 400 грн. Проте ОСОБА_1 не було відомо, що постановою Золочівського районного суду Львівської області від 11.09.2024 по справі № 445/1359/24 його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та про накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Про зазначену постанову суду ОСОБА_1 дізнався лише 12.11.2024 від працівників поліції. Відтак, на момент притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП, позивач не був обізнаний про те, що постановою суду він позбавлений права керування транспортними засобами, що свідчить про відсутність умислу та суб`єктивної сторони правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП. 
Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 26 березня 2025 року вказаний позов було задоволено частково. Скасовано постанову про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 3463021 від 12.11.2024 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення в розмірі 20400 грн за ч. 4 ст. 126 КУпАП.
Приймаючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач не був обізнаний про позбавлення права керування транспортним засобом, а також у матеріалах справи за ч. 1 ст. 130 КУпАП відсутні докази належного повідомлення позивача, тому, в цій частині позов підлягає до задоволення. Разом з тим, відповідно до норм КАС України, суд не наділений повноваженнями закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення. Вказані процесуальні дії відносяться до компетенції органу, який розглянув справу. А тому щодо позовної вимоги про закриття провадження у справі суд відмовив.
Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржив відповідач –Департамент патрульної поліції, який покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог повністю. 
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що Інспектор Управління мав всі законні підстави для винесення оскаржуваної постанови, була дотримана процедура та порядок складання адміністративних матеріалів. Постанова у справі про адміністративне правопорушення є обгрунтована та винесена на підставі та у порядку передбаченому законодавством.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1  просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а подану апеляційну скаргу – без задоволення.
Представник апелянта в судовому засіданні суду апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити.
Представник позивача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції проти вимог апеляційної скарги заперечив, просив відмовити в її задоволенні.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 308 КАС України).
Заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а оскаржуване рішення скасувати з таких підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.   
Встановлено, що відповідно до постанови серії ЕНА № 3463021 від 12.11.2024, 12.11.2024 о 13:44 в с. Підгірне, по дорозі – Тернопіль – Львів - Рава-Руська М09 110 км, водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом «Renault Megane» д.н.з. НОМЕР_1 та рухався зі швидкістю 87 км/год, при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті більш як на 20 км/год. Крім того, позивач керував транспортним засобом, будучи позбавленим права керування таким постановою Золочівського районного суду Львівської області від 11.09.2024, чим порушив п. 2.1 «а» ПДР України. За керування транспортним засобом особою, позбавленою права корування транспортним засобом, на позивача накладено штраф у розмірі 20400 гривень.
Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Судом апеляційної інстанції здійснено перевірку висновків суду першої інстанції щодо відповідності дій відповідача вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України, внаслідок чого суд апеляційної інстанції не погоджується з такими та вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Як визначено ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно з пунктом 2.1 «а» ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Частиною 4 ст. 126 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ч. 2 КАС України).
Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.
Оцінюючи надані відповідачем докази, апеляційний суд встановив, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №3463021 від 12.11.2024 ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20 400 грн.
Підставою винесення оскаржуваної постанови стало те, що під час несення служби поліцейським 1 взводу 3 роти 2 батальйону УПП у Львівській області, рядовим поліції Дубіном А.М. було зафіксовано порушення правил дорожнього руху позивачем, а саме транспортний засіб, яким керував позивач («Renault Megane», д.н.з. НОМЕР_1 ), рухався зі швидкістю 87 км/год, тобто перевищив встановлене обмеження швидкості в населеному пункті більш як на 20 км/год. При цьому при перевірці було встановлено, що позивач вже позбавлений права керування транспортними засобами на 1 рік постановою Золочівського районного суду Львівської області від 11.09.2024.
Позивач не заперечує факт керування згаданим транспортним засобом, проте стверджує, що не знав про позбавлення його права керування транспортними засобами.
З цього приводу апеляційний суд зазначає таке.
Постановою Золочівського районного суду Львівської області від 11.09.2024 у справі №445/1359/24 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення за ч. 1 ст. 130 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.
Як зазначено у вказаній постанові, в судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про дату та час розгляду справи ознайомлений, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав.
Постановою Львівського апеляційного суду від 07.02.2025 постанову Золочівського районного суду Львівської області від 11.09.2024 у справі №445/1359/24 залишено без змін, а апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвоката Олійник Олени Олегівни - без задоволення 
Львівським апеляційним судом у справі №445/1359/24 було встановлено, що ОСОБА_1 працівником поліції було повідомлено, що відносно нього будуть складенні адміністративні матеріали за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Також ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та в медичному закладі.
Таким чином, позивач був обізнаний про складання щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення та направлення його для розгляду до районного суду.
Окрім того Львівський апеляційний суд встановив, що судом першої інстанції про розгляд справи ОСОБА_1 повідомлявся за адресою, яку він повідомив особисто працівникам поліції, що підтверджується відповідним відеозаписом. Проте рекомендовані повідомлення повертались до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».
Отже, твердження ОСОБА_1 про те, що він не знав про позбавлення його права керування транспортними засобами не є правдивими та не спростовують факту керування автомобілем з позбавленням права на керування.
Додатково апеляційний суд зауважує, що статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
У рішенні від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
Передбачене ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain) від 07.07.1989).
Відтак, особа, яка добросовісно користується наданими законом процесуальними правами, зобов`язана слідкувати за перебігом розгляду своєї заяви, у зв`язку із чим, посилання скаржника на те, що він не знав про судове рішення щодо позбавлення його права керування транспортними засобами, колегія суддів визнає безпідставним.
Таким чином, за обставин доведеності вини ОСОБА_1 у керуванні транспортним засобом 12.11.2024 без права керування таким, УПП у Львівській області обґрунтовано прийняло постанову по вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП.
Слід також вказати, що керування особою транспортним засобом, будучи позбавленим права керування транспортними засобами, як й інші правопорушення, характеризується певним ступенем суспільної небезпеки, яка є категорією об`єктивною й існує незалежно від її оцінки кимось. Саме рівень суспільної небезпеки служить тією головною ознакою, за якою класифікуються певні протиправні діяння та визначається їх належність до кримінальних, адміністративних, дисциплінарних чи інших правопорушень, а також встановлюється міра відповідальності за їх вчинення.
Колегія суддів вважає, що порушення вимог ч. 4 ст. 126 КУпАП, а саме керування транспортним засобом, будучи позбавленим права керування транспортними засобами, є суспільно небезпечним та може призвести до тяжких наслідків.
Також, колегія суддів звертає увагу на рішення Європейського суду з прав людини у справі «O'Halloran and Francis v. the United Kingdom», згідно якого, будь-хто, хто вирішив володіти чи керувати автомобілем, знав, що таким чином він піддає себе режиму регулювання, котрий застосовується, оскільки визнавалося, що володіння і користування автомобілем може потенційно завдати серйозної шкоди. Можна вважати, що ті, хто вирішив володіти та керувати автомобілями, погодилися на певну відповідальність та обов`язки.
Висновки суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог відповідачем під сумнів не ставляться, а позивачем відповідної апеляційної скарги не подано. Отже у зазначеній частині рішення суду першої інстанції апеляційним судом не переглядається.
Приписи ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
З огляду на вказане, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.
Керуючись статтями 241, 250, 308, 310, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                             ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції - задовольнити.
Рішення Франківського районного суду м. Львова від 26 березня 2025 року у справі №465/9334/24 скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення – відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та не підлягає оскарженню в касаційному порядку. 

Головуючий суддя	 	С. П. Нос 	
судді	 	Р. В. Кухтей 	
 	 	С. М. Шевчук  	
Повне судове рішення складено 22.07.2025