ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/15842/22                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Черникова А.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  25 червня 2025 року                                                                                            м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:                                                                           
Судді-доповідача: Ключковича В.Ю.
Суддів: Беспалова О.О., Бужак Н.П.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 24 березня 2025 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ексон Оіл" до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування розпорядження про анулювання ліцензії,

В С Т А Н О В И В:
21 вересня 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕКСОН ОІЛ» (далі - позивач) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у м. Києві (далі - відповідач, апелянт) про визнання протиправним та скасування розпорядження ГУ ДПС у місті Києві № 270-рл від 13 вересня 2022 року про анулювання ліцензії № 26580314202100042.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржуване розпорядження є протиправним, прийнятим безпідставно та з порушенням вимог Закону № 481/95-ВР, а тому підлягає скасуванню.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 24 березня 2025 року адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКСОН ОІЛ» до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування розпорядження про анулювання ліцензії задоволено повністю.
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДПС у м. Києві подало апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення прийнято з неповним та невірним з`ясуванням фактичних обставин справи, порушенням норм матеріального права.
Разом з тим, апелянт просить здійснювати розгляд апеляційної скарги за участю представника Головного управління ДПС у м. Києві.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 24 квітня 2025 року та від 07 травня 2025 року відкрито апеляційне провадження та призначено справу до судового розгляду в порядку письмового провадження.
Керуючись частинами 1 та 2 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Щодо клопотання апелянта про розгляд справи в судовому засіданні, колегія суддів зазначає наступне.
Частинами 2 та 3 статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.
У той же час, згідно частин 1-3 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
При вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) значення справи для сторін; 2) обраний позивачем спосіб захисту; 3) категорію та складність справи; 4) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначати експертизу, викликати свідків тощо; 5) кількість сторін та інших учасників справи; 6) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 7) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.
Відповідно до частини 4 статті 12, частини 4 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України виключно за правилами загального позовного провадження розглядаються справи у спорах:
1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом;
2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;
3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності;
4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;
5) щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років";
6) щодо оскарження індивідуальних актів Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, рішень Кабінету Міністрів України, визначених частиною першою статті 266-1 цього Кодексу.
У той же час, спірні правовідносини не відносяться до категорії справ, передбачених частиною 4 статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України.
Як вбачається з поданого клопотання апелянта, в такому не наведено доводів, які б свідчили про те, що характер спірних правовідносин та предмет доказування вимагають проведення судового засідання або посилань на обставини, які можливо встановити лише у такий спосіб.
Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до частин 1-3 статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи мають рівні процесуальні права та обов`язки.
Учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Учасники справи мають право: ознайомлюватися з матеріалами справи, робити з них витяги, копії, одержувати копії судових рішень; подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам; подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб; ознайомлюватися з протоколом судового засідання, записом фіксування судового засідання технічними засобами, робити з них копії, подавати письмові зауваження з приводу їх неправильності чи неповноти; оскаржувати судові рішення у визначених законом випадках; користуватися іншими визначеними законом процесуальними правами.
За приписами частин 5 та 7 статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи зобов`язані: виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; подавати наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
Документи (в тому числі процесуальні документи, письмові та електронні докази тощо) можуть подаватися до суду, а процесуальні дії вчинятися учасниками справи в електронній формі з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, за винятком випадків, визначених цим Кодексом.
Стаття 261 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює наступні особливості подання заяв по суті справи у спрощеному позовному провадженні.
Відзив подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі.
Позивач має право подати до суду відповідь на відзив, а відповідач - заперечення протягом строків, встановлених судом в ухвалі про відкриття провадження у справі.
Треті особи мають право подати пояснення щодо позову у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, а щодо відзиву - протягом десяти днів з дня його отримання.
Колегія суддів зазначає, що розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін ніяким чином не обмежує процесуальні права учасників справи, а свої пояснення та докази у справі учасники справи мають можливість надати до суду за правилами, встановленими Кодексом адміністративного судочинства України.
Згідно з пунктом 10 частини 6 статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.
Дослідивши клопотання апелянта, матеріали справи, предмет та підстави позову, склад учасників справи, тощо, беручи до уваги пункт 20 частини 1 статті 4 та частини 6 статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів дійшла висновку, що дана справа є справою незначної складності, а характер спірних правовідносин та предмет доказування не вимагають її розгляду в порядку загального позовного провадження, а тому у задоволенні зазначеного клопотання необхідно відмовити.
Відповідно до фактичних обставин справи, Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕКСОН ОІЛ» зареєстровано як юридична особа з місцем знаходження: Україна, 07700, Київська область, Яготинський р-н, м. Яготин, вул. Шевченка, будинок 235, є платником податків та обліковується в Головному управлінні ДПС у Київській області, Яготинська державна податкова інспекція (Яготинський район), Ідентифікаційний код органу: 43141377; дата взяття на облік: 15.02.2021; номер взяття на облік: 102521038333.
Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕКСОН ОІЛ» здійснює свою господарську діяльність, що полягає в роздрібній торгівлі рідким, газоподібним паливом, подібним продуктами та іншими супутніми товарами на орендованих автозаправних станціях, які знаходяться в м. Києві та Київській області.
ТОВ «ЕКСОН ОІЛ» на підставі договору суборенди № ЕО-01-03 від 01.03.2021 орендує автозаправну станцію, що знаходяться за адресою: м. Київ, пр-кт. Повітрофлотський, буд. 77.
Головним Управлінням ДПС у місті Києві на вказану автозаправну станцію видано ліцензію на роздрібну торгівлю пальним № 26580314202100042 терміном дії з 07.06.2021 по 07.06.2026.
В подальшому відповідачем було проведено фактичну перевірку АЗС, що розташована за адресою: м. Київ, проспект Повітрофлотський, 77, за результатом чого складено акт № 24099/Ж5/26-15-09-07/43969245 від 12.09.2022, в якому встановлено порушення товариством вимог:
- п. 1, 2 ст. 3 Закону України від 06 липня 1995 року М» 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»;
- п. 85.2 ст. 85, п.п. 230.1.3 п. 230.1 ст. 230 Податкового Кодексу України;
- частини 40 статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів пального» від 19 грудня 1995 року № 481/95-ВР зі змінами та доповненнями.
Щодо встановленого порушення позивачем частини 40 статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів пального» від 19 грудня 1995 року № 481/95-ВР, на підставі якого прийнято оскаржуване у межах даної справи розпорядження, посадові особи ГУ ДПС у м. Києві обґрунтовували тим, що фактичною перевіркою встановлено подання до Головного управління ДПС у м. Києві ТОВ «ЕКСОН ОІЛ» недостовірних даних у документах, поданих разом із заявою від 14.06.2021 року (вх. № 50967/АП) про отримання ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним на місце роздрібної торгівлі за адресою м. Київ, пр-кт Повітрофлотський, буд. 77, а саме: за фактичної наявності та експлуатації станом на дату подання заяви та документів на отримання ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним на місце роздрібної торгівлі (м. Київ, пр-кт. Повітрофлотський, буд. 77) (вх. № 50967/АП від 14.06.2022) у місці здійснення роздрібної торгівлі пальним об`єкта, необхідного для роздрібної торгівлі пальним, ТОВ «ЕКСОН ОІЛ» не було надано акт про введення в експлуатацію, акт готовності об`єкта до експлуатації, сертифікат про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, або іншого документа, що підтверджує прийняття об`єкта в експлуатацію відповідно до законодавства стосовно такого об`єкта роздрібної торгівлі та зберігання газу вуглеводного скрапленого, до складу якого належать ПРК для відпуску скрапленого газу «Шельф 100-2 LPG» заводський номер 11254, дата виготовлення 2016 рік та резервуар СУГ-10Н ТУ-292-046-01469029.2005, рік виробництва 2006, ємність 10,0 м.куб.
На підставі акту перевірки №24099/Ж5/26-15-09-07/43969245 від 12.09.2022 контролюючим органом прийнято розпорядження № 270-рл від 13.09.2022 про анулювання ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним за реєстраційним номером: 26580314202100042 у зв`язку із встановленням факту подання заявником недостовірних даних у документах, поданих разом із заявою на отримання ліцензії.
Не погодившись із таким рішенням контролюючого органу, позивач звернувся до суду із цим позовом.
Переглядаючи оскаржуване рішення в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з положеннями частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Отже, суди, перевіряючи рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, у першу чергу повинні з`ясувати, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального на території України визначає Закон України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального».
Згідно частини першої статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» оптова торгівля пальним та зберігання пального здійснюються суб`єктами господарювання всіх форм власності за наявності ліцензії.
Відповідно до частини двадцятої статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами або пальним може здійснюватися суб`єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій на роздрібну торгівлю.
Частиною тридцятою статті 15 цього ж Закону передбачено, що ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади за місцем торгівлі суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) терміном на п`ять років.
Згідно частин тридцять другої - тридцять п`ятої статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» ліцензія видається за заявою суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво), до якої додається документ, що підтверджує внесення річної плати за ліцензію. У заяві зазначається вид господарської діяльності, на провадження якого суб`єкт господарювання (у тому числі іноземний суб`єкт господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) має намір одержати ліцензію (оптова, роздрібна торгівля алкогольними напоями, тютюновими виробами, оптова, роздрібна торгівля пальним або зберігання пального). Суб`єкти господарювання (у тому числі іноземні суб`єкти господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) отримують ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним на кожне місце роздрібної торгівлі пальним. У заяві про видачу ліцензії на роздрібну торгівлю алкогольними напоями або пальним додатково зазначаються адреса місця торгівлі, перелік реєстраторів розрахункових операцій (книг обліку розрахункових операцій), які знаходяться у місці торгівлі, а також інформація про них: модель, модифікація, заводський номер, виробник, дата виготовлення; реєстраційні номери посвідчень реєстраторів розрахункових операцій (книг обліку розрахункових операцій), які знаходяться у місці торгівлі, та дата початку їх обліку в органах державної фіскальної служби.
Відповідно до частини тридцять восьмої статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» для отримання ліцензії на право оптової або роздрібної торгівлі пальним або на право зберігання пального разом із заявою додатково подаються завірені заявником копії таких документів:
- документи, що підтверджують право власності або право користування земельною ділянкою, або інше передбачене законодавством право землекористування на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, чинні на дату подання заяви та/або на дату введення такого об`єкта в експлуатацію, будь-якого цільового призначення;
- акт вводу в експлуатацію об`єкта або акт готовності об`єкта до експлуатації, або сертифікат про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, або інші документи, що підтверджують прийняття об`єктів в експлуатацію відповідно до законодавства, щодо всіх об`єктів у місці оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, необхідних для оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального;
- дозвіл на виконання робіт підвищеної небезпеки та експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки.
Відповідно до частини сорокової статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» відповідальність за достовірність даних у документах, поданих разом із заявою, несе заявник.
Згідно частини сорок п`ятої статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» вимагати представлення інших документів, крім зазначених у цьому Законі, забороняється. Зазначені в цьому Законі документи (крім документів, які подаються заявником для отримання ліцензії на право виробництва пального, оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального) подаються в одному примірнику в копіях, засвідчених нотаріально або органом, який видав оригінал документа, або посадовою особою органу ліцензування. Заява про видачу ліцензії та визначені цим Законом документи подаються уповноваженою особою заявника або надсилаються рекомендованим листом. У разі подання заяви про видачу ліцензії та доданих до неї документів особисто вони приймаються за описом, копія якого видається заявнику з відміткою про дату прийняття заяви та документів і підписом особи, яка їх прийняла.
Зі змісту наведених правових норм вбачається, що для здійснення господарської діяльності, зокрема, з роздрібної торгівлі пальним, суб`єкт господарювання має отримати ліцензію на здійснення такої діяльності. Вичерпний перелік документів, що подається разом із заявою про отримання ліцензії, визначений статтею 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального». 
Підстави для анулювання ліцензії, визначені частиною 52 статті 15 Закону № 481/95-ВР, згідно із якою ліцензія анулюється шляхом прийняття органом, який видав ліцензію, відповідного розпорядження на підставі:
заяви суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво);
рішення про скасування державної реєстрації суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво);
несплати чергового платежу за ліцензію;
встановлення факту незаконного використання суб`єктом господарювання (у тому числі іноземним суб`єктом господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) марок акцизного податку (стосовно імпортерів);
встановлення факту торгівлі суб`єктом господарювання (у тому числі іноземним суб`єктом господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) алкогольними напоями або тютюновими виробами без марок акцизного податку;
рішення суду про встановлення факту переміщення суб`єктом господарювання (у тому числі іноземним суб`єктом господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) алкогольних напоїв або тютюнових виробів поза митним контролем;
порушення вимог ст. 15-3 цього Закону щодо продажу алкогольних напоїв, тютюнових виробів особам, які не досягли 18 років або у не визначених для цього місцях;
отримання від уповноважених органів інформації, що документи, копії яких подані разом із заявою на отримання ліцензії, не видавалися/не погоджувалися такими органами;
встановлення факту подання заявником недостовірних даних у документах, поданих разом із заявою на отримання ліцензії;
встановлення факту здійснення роздрібної торгівлі через реєстратори розрахункових операцій (книги обліку розрахункових операцій), не зазначені в ліцензії;
встановлення факту відсутності суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) за місцезнаходженням та/або за місцезнаходженням провадження діяльності, які зазначені у виданій ліцензії;
порушення термінів звернення до органу ліцензування щодо зміни відомостей, зазначених у виданій суб`єкту господарювання (у тому числі іноземному суб`єкту господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) ліцензії;
відмови, без законодавчих підстав, від доступу представника контролюючого органу до проведення перевірки відповідно до вимог статей 80, 81 Податкового кодексу України, на підставі акта, складеного посадовими (службовими) особами податкового органу, який засвідчує факт відмови.
З матеріалів справи встановлено, що підставою виникнення спірних правовідносин слугувало виявлення контролюючим органом недостовірних даних у поданій позивачем заяві про отримання ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним.
Зокрема, фактичною перевіркою встановлено подання до Головного управління ДПС у м. Києві ТОВ «ЕКСОН ОІЛ» недостовірних даних у документах, поданих разом із заявою від 14.06.2021 року про отримання ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним на місце роздрібної торгівлі за адресою м. Київ, пр-кт Повітрофлотський, буд. 77, а саме: за фактичної наявності та експлуатації станом на дату подання заяви та документів на отримання ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним на місце роздрібної торгівлі (м. Київ, пр-кт. Повітрофлотський, буд. 77) (вх. № 50967/АП від 14.06.2022) у місці здійснення роздрібної торгівлі пальним об`єкта, необхідного для роздрібної торгівлі пальним, ТОВ «ЕКСОН ОІЛ» не було надано акт про введення в експлуатацію, акт готовності об`єкта до експлуатації, сертифікат про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, або іншого документа, що підтверджує прийняття об`єкта в експлуатацію відповідно до законодавства стосовно такого об`єкта роздрібної торгівлі та зберігання газу вуглеводного скрапленого, до складу якого належать ПРК для відпуску скрапленого газу «Шельф 100-2 LPG» заводський номер 11254, дата виготовлення 2016 рік та резервуар СУГ-10Н ТУ-292-046-01469029.2005, рік виробництва 2006, ємність 10,0 м.куб.
Судом першої інстанції встановлено та наявними у матеріалах справи доказами підтверджено, що згідно акту приймання-передачі майна від 11.06.2021 (до договору суборенди автозаправної станції від 01.03.2021 № ЕО-01-03, додаткової угоди №1), позивач прийняв від ТОВ «Перспектива А» в суборенду майно згідно переліку, що знаходиться за адресою: м. Київ, проспект Повітрофлотський, 77: ємність для ЗВГ типу СУГ-10, об`єм 10 м3, зав. № 1, 2006 р.в. - 1 шт. та колонка паливно-роздавальна для ЗВГ тип Шельф 100-2 LPG" - 1 шт.
Власником всіх складових частин об`єкту нерухомого майна АЗС (в тому числі і АГЗП) з сервісним комплексом (літ. А), загальною площею (кв.м): 355, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 88163280000, за адресою: м. Київ, проспект Повітрофлотський, буд. 77 є ТОВ «Фінансова Компанія «Фінєвровектор».
Згідно з договором суборенди автозаправної станції від 01.03.2021 № ЕО-01-03, укладеного між ТОВ «ЕКСОН ОІЛ» та ТОВ «Перспектива А», Орендар передав, а Суборендар прийняв в платне, тимчасове користування нерухоме майно та споруди за адресою: м. Київ, пр-кт Повітрофлотський, буд. 77. 
Відповідно акту приймання-передачі майна від 11.06.2021 (до договору суборенди № ЕО-01-03 від 01.03.2021) ТОВ «ЕКСОН ОІЛ» прийняло в суборенду автозаправну станцію, що знаходиться за адресою м. Київ, пр-кт Повітрофлотський, буд.77 та наступне майно: нежилий будинок- АЗС з сервісним комплексом, загальною площею 355 м.кв; навіс з легких металевих конструкцій - 1 шт; паливо-роздавальні колонки на чотири пістолета - 8 шт; заглиблені металеві резервуари місткістю 25,00 м.куб.- 4 шт; пункт зливу палива - 1 шт; система очищення води - 1 шт; громовідвід - 1 шт; флагшток -1 шт; шлагбаум - 1 шт; придорожна інформаційна стела - 1 шт.
Згідно з актом приймання-передачі майна від 11.06.2021 (до договору суборенди № ЕО-01-03 від 01.03.2021) ТОВ «ЕКСОН ОІЛ» прийняло в суборенду додаткове майно згідно з переліком, що знаходиться за адресою м. Київ, пр-кт Повітрофлотський, буд.77: ємність для ЗВГ типу СУГ-10, об`ємом 10 м3, зав № 1, 2006 р.в., виробник Україна, 1-шт; колонка паливо-роздавальна для ЗВГ тип «ШЕЛЬФ 100-2 LPG» 1 шт.
ТОВ «ЕКСОН ОІЛ» на підставі договору суборенди № ЕО-01-03 від 01.03.2021 користувалась всіма складовими частинами об`єкту нерухомого майна АЗС (в тому числі і АГЗП) з сервісним комплексом.
Позивачем для отримання ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним разом із заявою надано перелік документів, а саме копії: договору суборенди № ЕО-01-03 від 01.03.2021; договору оренди нежитлового приміщення від 05.11.2020; витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (майно); договору на право тимчасового довгострокового користування землею на умовах оренди від 25.08.1999; дозволу Головного управління Держпраці у Київській області № 260.21.32 від 23.04.2021 на експлуатацію обладнання, що працює під тиском (ємність для ЗВГ типу СУГ- 10, об`ємом 10,0 м.куб. зав. № 1, 2006 рік виробництва) та обладнання призначеного для використання у потенційно вибухонебезпечних середовищах (колонка паливо роздавальна для ЗВГ тип «Шельф 100-2 LPG» заводський номер 11254, рік виготовлення 2016, місце експлуатації обладнання АЗС з АГЗП № 50 м. Київ, пр-кт Повітрофлотський, буд. 77; акту про приймання в експлуатацію закінченного будівництвом об`єкта, зареєстрованого Управлінням Держархбудконтролю м. Києва 27.05.2004 року під № 79 (в т.ч. на АГЗП, яка є невід`ємною складовою частиною комплексу АЗС); дозволу на виконання робіт підвищеної небезпеки №248.21.32; квитанції про внесення платежу за ліцензію (а.с.87).
  Колегія суддів зазначає, що питання достатності документів для здобуття права на реалізацію пального підлягає досліджено самим же відповідачем на стадії розгляду заяви особи про надання ліцензії.
Натомість, у випадку анулювання ліцензії відповідач має керуватись положеннями частини сорок сьомої статті 15 Закону №481/95-ВР, якою передбачено вичерпний перелік підстав для таких дій податкового органу, зокрема, отримання від уповноважених органів інформації, що документи, копії яких подані разом із заявою про отримання ліцензії, не видавалися/не погоджувалися такими органами; встановлення факту подання недостовірних даних у документах, поданих разом із заявою на отримання ліцензії.
Аналіз цієї норми свідчить про те, що вона містить конкретні умови щодо її застосування, зокрема, наявність інформації від уповноважених органів щодо непогодження/не видання документів - копії яких подані разом із заявою на отримання ліцензії. Тобто інформація органу має стосуватись конкретно визначених документів та такі документи мають подаватись особою при отриманні ліцензії.
Те саме стосується й підстави для анулювання ліцензії у разі встановлення факту подання недостовірних даних у документах, оскільки такі документи мають бути саме подані особою для отримання ліцензії.
Тобто, відповідальність суб`єкта у вигляді анулювання ліцензії може мати місце тоді, коли контролюючим органом достовірно встановлено, що конкретний документ, наявний серед інших документів, які подавались разом з заявою для отримання ліцензії, насправді не видавався відповідним органом, відтак є підробленим (сфальшованим), або містить недостовірну інформацію. Тоді ж, коли суб`єкт взагалі не подавав певний документ, вказані норми, як підстави для анулювання ліцензії, застосовані бути не можуть.
Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 01 листопада 2022 року у справі № 560/377/20.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, оскаржуване розпорядження не містить жодних відомостей щодо того, в яких із поданих разом із заявою на отримання ліцензії документах містяться недостовірні дані, в чому така недостовірність полягає, в який спосіб встановлено факт подання заявником недостовірних даних.
У розрізі наведеного колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) (див. рішення у справах  «Рисовський проти України», заява № 29979/04, пункт 70; «Moskal v. Poland», заява № 10373/05, пункт 73; «Pincova and Pine v. the Czech Republic», заява № 36548/97, пункт 58) підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.
Принцип «належного урядування» не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу.
Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.
Такий підхід узгоджується з правовий висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 21 вересня 2021 року у справі № 420/4649/19, від 26 жовтня 2021 року у справі № 160/5982/19, від 17 листопада 2021 року у справі № 160/11647/19 та від 18 травня 2022 року у справі № 280/988/19.
Окремі аспекти принципу належного врядування також були зазначені ЄСПЛ у справах «Arzamazova v. The Republic of Moldova» (заява № 38639, пункт 52), «Gashi v. Croatia» (заява № 32457/05, пункт 40), «Графов проти України» (заява № 4809/10), «Сakareviс v. Croatia» (заява № 48921/13), з аналізу яких можна дійти висновку, що у рішеннях ЄСПЛ сформувалась стала практика щодо розуміння принципу належного урядування,  до змісту якого можна включити п`ять головних складових елементів: 1) покладення на суб`єктів владних повноважень зобов`язання запроваджувати внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок; 2) якщо діяльність суб`єкта владних повноважень впливає на основоположні права людини, такі суб`єкти повинні діяти вчасно, в належний і якомога послідовніший спосіб; 3) ризик будь-якої помилки суб`єкта владних повноважень повинен покладатися на такого суб`єкта, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються; 4) застосування принципу належного урядування, як правило, не повинно перешкоджати суб`єкту владних повноважень виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість; 5) потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій суб`єкта владних повноважень.
У постанові Верховного Суду від 28 лютого 2020 року у справі № П/811/1015/16 наголошено, що принцип належного урядування має надзвичайно важливе значення для забезпечення правовладдя в Україні. Неухильне дотримання основних складових принципу належного урядування забезпечує прийняття суб`єктами владних повноважень легітимних, справедливих та досконалих рішень. Крім того, принцип належного урядування підкреслює те, що між людиною та державою повинні бути вибудовані саме публічно-сервісні відносини, у яких інституції та процеси служать всім членам суспільства.
Колегія суддів у цій справі також враховує, що відповідно до юридичної позиції Конституційного Суду України, викладеної в Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 року, верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема в закони, які за змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. При цьому справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.
Отже, ця юридична позиція Конституційного Суду України поширюється і на необхідність врегулювання органами публічної влади «правової процедури», яка визначає критерії справедливого ставлення органів публічної влади до особи.
Як зазначено в Рішенні Конституційного Суду України від 13 червня 2019 року № 5-р/2019, Конституція України містить низку фундаментальних положень щодо здійснення державної влади, передбачених статтями 3, 5, 6, 8, 19 Основного Закону. Названі конституційні приписи перебувають у взаємозв`язку, відображають фундаментальне положення конституціоналізму щодо необхідності обмеження державної влади з метою забезпечення прав і свобод людини та зобов`язують наділених державною владою суб`єктів діяти виключно відповідно до усталених Конституцією України цілей їх утворення.
Тому, коли йдеться про реалізацію компетенції у межах дискреції суб`єктом владних повноважень, такі суб`єкти зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України (частина друга статті 19 Конституції України).
Відтак, видавши позивачу зазначену вище ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним на підставі доданих до заяви ТОВ «ЕКСОН ОІЛ» документів та визнавши їх достатніми для її отримання, апелянт у подальшому не вправі посилатися на їх неповноту як підставу для анулювання раніше виданої ліцензії. При цьому, як було встановлено раніше, фактів отримання від уповноважених органів інформації, що документи, копії яких подані разом із заявою на отримання ліцензії, не видавалися/не погоджувалися такими органами, чи фактів подання заявником недостовірних даних у документах, поданих разом із заявою на отримання ліцензії, матеріали справи не містять.
На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 та статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві - залишити без задоволення, а рішення Донецького окружного адміністративного суду від 24 березня 2025 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений статтею 329 Кодексу адміністративного судочинства України.
          
Суддя доповідач:                                        В.Ю. Ключкович

Судді:                                                                  О.О. Беспалов 

                                                                                Н.П. Бужак