ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2025 року 
м. Черкаси   

Справа № 696/1004/23		
Провадження № 22-ц/821/834/25		
категорія 304090000 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В. 
суддів: Гончар Н.І., Новікова О.М.
за участю секретаря: Глущенко І.В.

учасники справи: 
позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,
відповідач: ОСОБА_1 , 
представник відповідача: адвокат Мельник Сергій Анатолійович,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_1  - адвоката Мельника Сергія Анатолійовича на рішення Кам`янського районного суду Черкаської області від 25 лютого 2025 року (ухваленого під головуванням судді Шкреби В.В. в приміщенні Кам`янського районного суду Черкаської області) у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості ,-

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

13 вересня 2023 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. 
В обґрунтування позовних вимог зазначало, що АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 22.08.2007 року уклали кредитний договір № CSN0GA13130049.
Згідно договору АТ КБ «ПриватБанк» зобов`язалося надати ОСОБА_1 кредит у розмірі 17 800,00 доларів США на термін до 22.08.2017, а ОСОБА_1 повинен повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.
20.09.2011 між сторонами було укладено додаткову угоду до кредитного договору № CSN0GA13130049 від 22.08.2007.
Відповідно до умов договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, ОСОБА_1 повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. 
Згідно договору, у випадку порушення зобов`язань за кредитним договором відповідач ОСОБА_1 сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. 
АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором кредиту та за додатковою угодою до договору кредиту виконав у повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит у розмірі 17 800,00 доларів США. 
В порушення умов кредитного договору, відповідач ОСОБА_1 свої зобов`язання не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки. 
У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором, ОСОБА_1 станом на 18.07.2023 має заборгованість 186 762,98 доларів США, яка складається з наступного: 18 434,25 доларів США заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 33 851,60 доларів США заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 2 523,33 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 131 953,80 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором.
Вказує, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом, яку банк визначив у розмірі 54 889,08 доларів США, яка складається з наступного: 18 434,25 доларів США заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 33 851,60 доларів США заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 2 523,33 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 79,80 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором за період з 11.10.2011 по 02.04.2012 .
На підставі вищевикладеного, банк просив суд постановити рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором CSN0GA13130049 від 22.08.2007 у розмірі 54 889,08 доларів США.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Кам`янського районного суду Черкаської області від 25 лютого 2025 року позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № CSN0GA13130049 від 22.08.2007 року у розмірі, еквівалентному 54 889,08 доларів США за курсом НБУ на день виконання рішення.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судові витрати, а саме суму судового збору 24 080,93грн. 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач прострочив погашення поточних платежів за кредитним договором та не повернув отримані кредитні кошти, тим самим не виконавши взятих на себе за договором зобов`язань, не сплатив існуючу заборгованість, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги банку підлягають задоволенню. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

27 березня 2025 року представник ОСОБА_1 – адвокат Мельник С.А. подав через засоби поштового зв`язку апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Кам`янського районного суду Черкаської області від 25 лютого 2025 року та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити, вважаючи рішення суду незаконним, необгрунтованим, ухваленим з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що в серпні 2012 року банк звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог – ОСОБА_1 про звернення стягнення на будинок.
Рішенням Кам`янського районного суду Черкаської області від 21.12.2012 у справі №2307/1397/12 позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено, звернуто стягнення на предмет застави – житловий будинок з надвірними будівлями загальною площею 83,2 кв.м, який знаходиться в АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ПриватБанк з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях, незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмета іпотеки. Виселити ОСОБА_2 з будинку, розташованого в АДРЕСА_1 , зі зняттям її з реєстраційного обліку в органі, до повноважень якого входять питання громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого територіально поширюється на адресу вказаного будинку.
Апелянт вказує, що під час розгляду даної справи, позивач не повідомив суд про існування договору іпотеки в забезпечення кредиту та наявність рішення Кам`янського районного суду Черкаської області від 21.12.2012 у справі №2307/1397/12.
Суд стягнув з відповідача заявлений позивачем борг на підставі наданого розрахунку, який не є первинним обліковим документом та не підтверджений будь-якими платіжними документами, банківськими виписками, меморіальними ордерами тощо.
У відповідності до кредитного договору кредитор мав надати відповідачу кредит у розмірі 17 800 доларів США, і ця сума в подальшому фігурує в розрахунку заборгованості, що надав позивач. Проте, у відповідності до наданих позивачем доказів, а саме – заяви на отримання готівки № 25 від 22.08.2007, позичальник ОСОБА_1 отримав готівкою 16 000 доларів США.
Посилаючись на висновки, викладені у постанові ВП Верховного Суду України від 23.08.2018 у справі № 444/9519/12 та відповідно до розділу 7 кредитного договору від 22.08.2007, яким встановлено строк кредитування, вважає, що після закінчення цього строку банк не мав права нараховувати проценти за кредитом. З огляду на те, що кредитор використав право дострокового повернення кредиту та погашення боргу шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки – житловий будинок АДРЕСА_1 , строк повернення кредиту змінився і нарахування процентів повинно було бути припиненим з моменту вступу в силу рішення суду.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив

Фактичні обставини справи

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що між АТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_1 , 22.08.2007 був укладений кредитний договір № CSN0GA13130049.
Згідно даного договору АТ КБ «Приват Банк» надало ОСОБА_1 кредит у розмірі 17 800,00 доларів США на термін до 22.08.2017, а ОСОБА_1 в свою чергу зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором та додатком до нього.
20.09.2011 між сторонами було укладено додаткову угоду до кредитного договору № CSN0GA13130049 від 22.08.2007.
Згідно п. 3.1 кредитного договору за користування наданим кредитом у період з дати списання коштів із кредитного рахунку до дати погашення кредиту позичальник сплачує проценти за ставкою, визначеною у статті 7.1 зміненої частини даного Договору.
Пункт 3.4 кредитного договору передбачає, що нарахування процентів здійснюється в останню дату сплати процентів, при цьому проценти розраховуються на фактичний залишок заборгованості за кожний календарний день, виходячи з фактичної кількості днів користування кредитом 360 днів у році. Дата погашення кредиту в розрахунок не включається. Відсотки нараховуються щомісяця, за період з першої дати поточної сплати включно. Повне погашення відсотків здійснюється не пізніше дня повного погашення суми кредиту.
Відповідно до п. 7.1 додаткової угоди банк зобов`язався надати «Позичальникові» кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу, на строк із 17.08.2007 по 17.08.2017 включно у вигляді непоновлюваної лінії у розмірі 23 037,02 доларів США на наступні цілі : у розмірі 16 000,00 доларів США на споживчі цілі, а також у розмірі 7 037,02 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,09% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороду за надання фінансового інструменту у розмірі 1,5% від суми виданого кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,20% відсотки за дострокове погашення кредиту згідно п.3.11 кредитного договору та винагороди за проведення додаткового маніторингу, згідно п.6.2 кредитного договору.
Щомісяця в період сплати, починаючи з 15.09.2011 позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 406,15 доларів США для погашення заборгованості за кредитом, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії.
Відповідно до п.6 додаткової угоди від 20.09.2011, у разі порушення позичальником строків по сплаті відсотків за користування кредитом та винагород, зазначених в договорі, згідно ст.ст.212, 611, 651 ЦК України сторони узгодили протягом періоду неналежного виконання позичальником зобов`язань по сплаті відсотків за користування кредитом та винагород, передбачених договором, далі плата за кредитом, плата за кредитом нараховується банком у розмірі фактично сплаченої позичальником. При цьому позичальник за весь період неналежного виконання зобов`язань по сплаті плати за кредитом, сплачує банку неустойку в розмірі 100% від розміру неналежно сплачених відсотків за користування кредитом, в розмірі 100% від розміру неналежно сплачених винагород, передбачених договором. 
Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором № CSN0GA13130049 від 22.08.2007, вбачається, що відповідач ОСОБА_1 станом на 18.07.2023 має заборгованість 186 762,98 доларів США.
Оскільки законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом, то позивач в позові просить стягнути з відповідача частину суми заборгованості за кредитним договором, а саме 54889,08 доларів США, яка складається з наступного: 18 434,25 доларів США заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 33 851,60 доларів США заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 2 523,33 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 79,80 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором за період з 11.10.2011 по 02.04.2012.
Також в матеріалах справи міститься договір іпотеки № CSN0GA13130047 від 20.08.2007, укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, згідно умов якого ОСОБА_1 передав в іпотеку будинок площею 63, 6 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_2 та належить останньому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, а також договір іпотеки житлового будинку від 22.08.2007, укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 для забезпечення виконань ОСОБА_1 умов кредитного договору, та за умовами якого ОСОБА_2 передала в іпотеку житловий будинок з надвірними будівлями, за адресою : АДРЕСА_1 , загальною площею 83,2 кв.м., який останній належить на праві власності на підставі рішення Смілянського районного суду від 12.04.1988 та договору купівлі-продажу.

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
За змістом статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам, виходячи з наступного.
Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.
Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
За змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності (частина перша статті 546 ЦК України).
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 ЦК України).
       Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що між банком та відповідачем 22.08.2007 був укладений кредитний договір № CSN0GA13130049.
Згідно даного договору АТ КБ «Приват Банк» надало ОСОБА_1 кредит у розмірі 17 800,00 доларів США на термін до 22.08.2017, а ОСОБА_1 в свою чергу зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором та додатком до нього.
20.09.2011 між сторонами було укладено додаткову угоду до кредитного договору №CSN0GA13130049 від 22.08.2007, за умовами якої банк зобов`язався надати «Позичальникові» кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу, на строк із 17.08.2007 по 17.08.2017 включно у вигляді непоновлюваної лінії у розмірі 23 037,02 доларів США на наступні цілі : у розмірі 16 000,00 доларів США на споживчі цілі, а також у розмірі 7 037,02 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,09% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороду за надання фінансового інструменту у розмірі 1,5% від суми виданого кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,20% відсотки за дострокове погашення кредиту згідно п.3.11 кредитного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.6.2 кредитного договору.
Щомісяця в період сплати, починаючи з 15.09.2011 позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 406,15 доларів США для погашення заборгованості за кредитом, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії.
Відповідно до п.6 додаткової угоди від 20.09.2011, у разі порушення позичальником строків по сплаті відсотків за користування кредитом та винагород, зазначених в договорі, згідно ст.ст.212, 611, 651 ЦК України сторони узгодили протягом періоду неналежного виконання позичальником зобов`язань по сплаті відсотків за користування кредитом та винагород, передбачених договором, далі плата за кредитом, плата за кредитом нараховується банком у розмірі фактично сплаченої позичальником. При цьому, позичальник за весь період неналежного виконання зобов`язань по сплаті плати за кредитом сплачує банку неустойку в розмірі 100% від розміру неналежно сплачених відсотків за користування кредитом, в розмірі 100% від розміру неналежно сплачених винагород, передбачених договором. 
Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором № CSN0GA13130049 від 22.08.2007, відповідач ОСОБА_1 станом на 18.07.2023 має заборгованість 186 762,98 доларів США, проте, банк просив суд стягнути заборгованість за кредитним договором у розмірі 54 889,08 доларів США, яка складається з наступного: 18 434,25 доларів США заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 33 851,60 доларів США заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 2 523,33 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 79,80 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором за період з 11.10.2011 по 02.04.2012.
Встановивши, що відповідач прострочив погашення поточних платежів за кредитним договором та не повернув отримані кредитні кошти, тим самим не виконавши взятих на себе за договором зобов`язань, не сплатив існуючу заборгованість, суд дійшов висновку, що позовні вимоги банку підлягають задоволенню.
Проте, такі висновки суду першої інстанції є помилковими по наступних підставах.
В апеляційній скарзі сторона відповідача посилається на те, що під час розгляду даної справи, позивач не повідомив суд про існування договору іпотеки,укладеного в забезпечення кредиту та наявність рішення Кам`янського районного суду Черкаської області від 21.12.2012 у справі №2307/1397/12.
Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів встановила, що 20.08.2007 було укладено договір іпотеки № CSN0GA13130047 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, згідно умов якого ОСОБА_1 передав в іпотеку будинок площею 63, 6 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_2 та належить останньому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. 
Також 22.08.2007 був укладений договір іпотеки між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 для забезпечення виконань ОСОБА_1 умов кредитного договору, та за умовами якого ОСОБА_2 передала в іпотеку житловий будинок з надвірними будівлями, за адресою : АДРЕСА_1 , загальною площею 83,2 кв.м., який останній належить на праві власності на підставі рішення Смілянського районного суду від 12.04.1988 та договору купівлі-продажу.
Рішенням Кам`янського районного суду Черкаської області від 21.12.2012 у справі №2307/1397/12 позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено, звернуто стягнення на предмет іпотеки – житловий будинок з надвірними будівлями загальною площею 83,2кв.м., який знаходиться в АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ПриватБанк з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях, незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмета іпотеки. Виселити ОСОБА_2 з будинку, розташованого в АДРЕСА_1 , зі зняттям її з реєстраційного обліку в органі, до повноважень якого входять питання громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого територіально поширюється на адресу вказаного будинку.
Згідно відомостей з Державного реєстру  судових рішень вбачається, що ПриватБанк також звертався до ОСОБА_1  із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки,  який рішенням Кам`янського районного суду Черкаської області від 09 грудня 2010 року задоволено частково. У рахунок погашення заборгованості по кредитному договору № CSN0GA13130047 від 17.08.2007 в сумі 144 459,23 грн, укладеного між ПАТ КБ «ПриваБанк» та  ОСОБА_1 , звернуто стягнення на предмет іпотеки, житловий будинок  АДРЕСА_1 , шляхом його продажу ПАТ «ПриватБанк» з укладенням від імені ОСОБА_1  договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем. З отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» усіх повноважень, необхідних для здійснення продажу будинку. Виселено   ОСОБА_1 ,  ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4 ,  ОСОБА_5  із вказаного будинку, стягнуто із  ОСОБА_1   судові витрати у розмірі 1 573,09 грн. В решті позовних вимог відмовлено за необгрунтованістю.
Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 09 червня 2016 року рішення Кам`янського районного суду Черкаської області від 09 грудня 2010 року в частині виселення   ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зі зняттям з реєстраційного обліку скасовано. В решті рішення суду - залишено без змін.
Пред`явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитним договором обумовлює зміну строку виконання зобов`язання та початок перебігу позовної давності.
Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі ст. 1050 ЦК України. Разом з тим, права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Звернувшись в суд із позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, позивачем було змінено порядок, умови і строк дії кредитного договору №CSN0GA13130049 від 22.08.2007 , стягнуто борг з ОСОБА_1 у розмірі 23 936,15 доларів США, тому в даних охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Вказані висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-16гс22).
ПриватБанк вимоги про стягнення з ОСОБА_1 процентів за порушення грошового зобов`язання на підставі ст. 625 ЦК України, не заявляв.
Разом з тим, матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження виконання рішення суду від 09.12.2010 та від 21.12.2012 про звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом реалізації предметів іпотеки та отримання банком коштів від їх продажу. 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 червня 2023 року у справі № 755/13805/16-ц зазначено, що: «наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не є підставою для припинення грошового зобов`язання боржника і припинення іпотеки та не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений законодавством (див. постанови від 18 вересня 2018 року у справі № 921/107/15-г/16 (пункт 8.6), від 19 травня 2020 року у справі № 361/7543/17 (пункт 40)).
Наявність судового рішення за відсутності реального виконання боржником свого зобов`язання (добровільного чи примусового) не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. ст. 526, 599 ЦК України.
На підтвердження розміру заборгованості за кредитним договором, банк надав лише розрахунок заборгованості, однак розрахунок не є випискою по рахунку боржника, тому не є належним доказом підтвердженого розміру заборгованості.
Оскільки рішенням Кам`янського районного суду Черкаської області від 21.12.2012 у справі №2307/1397/12, на яке посилається скаржник у апеляційній скарзі, у рахунок погашення кредитної заборгованості в розмірі 23 936,15 доларів США звернуто стягнення на предмет іпотеки, яке відповідач не виконав, а також приймаючи до уваги відсутність доказів про сплату коштів за кредитним договором на рахунок банку після ухвалення рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, колегія суддів вважає, що до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість у розмірі 23  607,02 доларів США, з яких 18 235,31доларів США - заборгованість за кредитом, 2 135,68 доларів США – заборгованість за процентами за користування кредитом, 2 066,41 доларів США – пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, а також штраф відповідно до договору: 31,29 доларів США - штраф (фіксована частина) , 1 138 доларів США – штраф (процентна складова).
Щодо сплати комісії у розмірі 329,13 доларів США, колегія суддів зазначає наступне.
Кредитним договором №CSN0GA13130049 від 22.08.2007 встановлено, зокрема, сплату позичальником Банку комісії (п. 3.3, 7.1 кредитного договору), відповідно до розрахунку заборгованості, позивачем нарахована заборгованість по комісії.
Колегія суддів вважає, що положення спірного кредитного договору №CSN0GA13130049 від 22.08.2007 про сплату на користь Банку комісій є нікчемними, оскільки вказані платежі є платою, встановлення якої було заборонено ч. 3 ст. 55 ЗУ «Про банки і банківську діяльність», ч. 4 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), а встановлення всупереч вимогам нормативно-правових актів цих невиправданих платежів спрямоване на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи-споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, отже такі умови договору порушують публічний порядок, що узгоджується із висновками, викладеними у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18).
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що така складова заборгованості за кредитним договором, як комісія банку у 329,13 доларів США до стягнення не підлягає.
Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно п. 4 ч. 1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права.
За наведених підстав, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до частин першої, другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Як вбачається із матеріалів справи, АТ КБ «ПриватБанк» при зверненні до суду із даним позовом сплатило судовий збір у розмірі 24 080,93 грн. 
Колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та часткове задоволення позовних вимог, тому сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню на його користь з відповідача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог (43,00%), а саме у розмірі 10 354,80 грн ( 24 080,93 грн*43,00%).
При зверненні із апеляційної скаргою відповідач сплатив судовий збір у розмірі 36 121,40 грн. Враховуючи, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, тому сплачений відповідачем судовий збір підлягає стягненню на його користь з позивача в розмірі 20 589,20 грн ( 36 121,40 грн х 57,00%).
Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку, сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Враховуючи зазначене, суд вважає за можливе стягнути з ОСОБА_6 на користь АТ КБ «ПриватБанк» різницю між сумою судового збору, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, та сумою, яку позивач має компенсувати відповідачу. Така різниця становить 10 234,40 грн ( 20 589,20 грн - 10 354,80 грн).
Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу  представника  ОСОБА_1  - адвоката Мельника Сергія Анатолійовича -задовольнити частково.
Рішення Кам`янського районного суду Черкаської області від 25 лютого 2025 року –скасувати та ухвалити нове рішення.
Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №CSN0GA13130049 від 22.08.2007 у розмірі 23 607,02 доларів США.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 10 234,40 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча                                                                        О.В. Карпенко

Судді                                                                                Н.І. Гончар

                                                                                       О.М. Новіков

/повний текст постанови суду складений 24 липня 2025 року/