КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
вул. Солом`янська, 2-а, м. Київ, 03110
e-mail: inbox@kia.court.gov.ua

Унікальний номер справи № 370/2092/24 Апеляційне провадження № 22-ц/824/11959/2025	Головуючий у суді першої інстанції - Косенко А.В. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.	
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
21 серпня 2025 року                                                                               місто Київ
 
Київський апеляційний суд у складі:
суддя-доповідач                             Оніщук М.І.,
судді                                                Шебуєва В.А., Кафідова О.В.,
секретар                                          Цалко Д.М.,
за участю:
представника позивачки              ОСОБА_1 ,     
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Макарівського районного суду Київської області від 04 листопада 2024 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, 
 
В С Т А Н О В И В:
 
У липні 2024 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_4 заборгованість за Договором позики № 14/05 від 14.05.2029 у загальному розмірі 5 460,97 доларів США, яка складається з: 4533,38 дол. США - заборгованості за тілом позики, 931,29 дол. США - заборгованості за пенею за період 20.06.2019 по 14.01.2021; стягнути понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 2 209,20 грн.
Позовні вимоги обгрунтовано тим, що 14.05.2019 між ОСОБА_6 , яка 05.10.2019 змінила своє прізвище на ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 було укладено Договір позики № 14/05, відповідно до п. 1.1 якого позикодавець передав у власність позичальникові грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).
Відповідно до 1.2 Договору та згідно ст. 524 ЦК України сторони вирішили визначити грошовий еквівалент зобов`язання і іноземній валюті - доларах США.
Відповідно до 1.2 Договору позикодавець передав на умовах цього Договору у власність позичкодавцеві грошові кошти у національній валюті України в сумі 193 193,27 грн., що є еквівалентом суми 7 320,70 дол. США за курсом продажу долару США, розміщеному на офіційному сайті Приватбанку на 10.00 годину ранку в день підписання цього Договору. Позичальник зобов`язується повернути позичкодавцеві у термін, зазначений в п. 2.1 цього Договору, суму грошових коштів (суму позики) у національній валюті України, яка є еквівалентом суми 7320,70 дол. США за курсом продажу долару США, розміщеному на офіційному сайті Приватбанку.
Відповідно до 1.2 Договору Сторони домовились, що Договір позики є безвідсотковим.
Відповідно до 2.1 Договору позика надається терміном до 13.05.2022.
Відповідно до 2.2 Договору Сторони підтверджують, що позичкодавець передав позичальникові, а позичальник отримав від позикодавця гроші у сумі, що передбачена п.1.3. Договору особисто до підписання цього Договору через що за згодою Сторін розписка позичальником не складалася.
Відповідно до п. 3.2.1 Договору позичальник зобов`язаний повернути позику (грошові кошти) у тій сумі, що встановлено цим Договором у повному обсязі у термін, встановлений в п. 2.1 цього Договору, в порядку, що встановлений Договором, згідно визначеного графіку.
Також, з метою забезпечення взятих на себе зобов`язань позичальником за Договором позики № 14/05 від 14.05.2019 між позивачкою та відповідачкою було укладено Іпотечний договір від 14.05.2019.
Відповідно до ст. 3 Іпотечного договору предметами іпотеки є: 1- житловий будинок з прилеглими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; 2 - земельна ділянка, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 3222781801:02:002:0006, площею 0,25 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).
Разом з тим, позивачка вказувала, що у строк до 13.05.2022, який сторони погодили у п. 2.1 Договору, відповідачем належним чином не виконано свої зобов`язання.
Так, відповідачем за період з 14.06.2019 по 18.09.2023 погашено заборгованість у загальному розмірі 4 035,30 дол. США.
Вказані кошти було розподілено позивачкою у у наступному порядку: погашення заборгованості за тілом кредиту становило - 2 787,32 дол. США, пеня за прострочення платежів - 1 247,91 дол. США.
При цьому, з лютого 2021 року по теперішній час пеня позивачкою за прострочення платежів відповідачу не нараховувалася.
Таким чином, відповідно до розрахунку заборгованості по Договору позики № 14/05 від 14.05.2019 загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем станом на 01.07.2024 становить 5 460,97 дол. США., та складається з: 4 533, 38 дол. США - заборгованість за тілом позики, 931,29 дол. США - заборгованість за пенею, яка утворилась за період 20.06.2019 по 14.01.2021.
Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 04.11.2024 позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суму заборгованості за Договором позики № 14/05 від 14.05.2019 у загальному розмірі 5460,97 доларів США, яка складається з: 4533,38 доларів США - заборгованість за договором позики, 931,29 доларів США - заборгованість за пенею за період з 20.06.2019 по 14.01.2021. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2209,20 грн. (а.с. 70, 71).
Додатковим рішенням Макарівського районного суду Київської області від 18.12.2024 заяву представника позивача про ухвалення додаткового рішення задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрати на професійну правову допомогу у розмірі 12000 грн. (а.с. 84).
В апеляційній скарзі відповідачка, посилаючись на неповне з'ясування обставин, щомають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.
В обгрунтування апеляційної скарги вказує, що їй не було відомо про розгляд даної справи у суді, а тому вона не мала можливості реалізувати своє процесуальне право та подати відзив на позовну заяву.
Зазначає про неврахування судом першої інстанції того, що позивачкою не було додано до матеріалів справи розписки позичальника або іншого документу, який би підтверджував передання позичальнику визначеної у договорі грошової суми.
Також, вказує, що позивачкою не було у повному обсязі виконано п. 1.3 договору позики, а саме було передано позичальнику лише 100 000,00 грн., а не 193193,27 грн.
Крім того, зазначає, що при ухваленні судом першої інстанції не було враховано Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" (а.с. 96-103).
У судовому засіданні представник позивачки щодо задоволення апеляційної скарги заперечував, посилаючись на її безпідставність та необгрунтованість.
Відповідачка та її представник у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини своєї неявки суд не сповістили. Також, про обізнаність відповідачки про розгляд справи у суді першої інстанції свідчить подання нею клопотання про долучення до матеріалів справи свідоцтва про шлюб і зміну прізвища. 
Разом з тим, враховуючи положення ч.2 ст. 372 ЦПК України, судом апеляційної інстанції визнано за можливе розглянути справу за відсутністю відповідачки, оскільки її повторна неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.
Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення представника позивачки, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 14.05.2019 року між ОСОБА_6 яка змінила своє прізвище на ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 яка змінила своє прізвище на ОСОБА_7 , було укладено Договір позики № 14/05 (а.с.10, 12-14).
Відповідно до п. 1.1 Договору позикодавець передав у власність позичальникові грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).
Відповідно до 1.2 Договору та згідно ст. 524 ЦК України сторони вирішили визначити грошовий еквівалент зобов`язання і іноземній валюті - доларах США.
Відповідно до 1.2 Договору позикодавець передав на умовах цього Договору у власність позичкодавцеві грошові кошти у національній валюті України в сумі 193193,27 грн., що є еквівалентом суми 7 320,70 дол. США за курсом продажу долару США, розміщеному на офіційному сайті Приватбанку на 10.00 годину ранку в день підписання цього Договору. Позичальник зобов`язується повернути позичкодавцеві у термін, зазначений в п. 2.1 цього Договору, суму грошових коштів (суму позики) у національній валюті України, яка є еквівалентом суми 7320,70 дол. США за курсом продажу долару США, розміщеному на офіційному сайті Приватбанку.
Відповідно до 1.2 Договору сторони домовились, що Договір позики є безвідсотковим.
Відповідно до 2.1 Договору позика надається терміном до 13.05.2022.
Відповідно до 2.2 Договору сторони підтверджують, що позикодавець передав позичальникові, а позичальник отримав від позикодавця гроші у сумі, що передбачена п.1.3. Договору особисто до підписання цього Договору, через що за згодою сторін розписка позичальником не складалася.
Відповідно до п. 3.2.1 Договору позичальник зобов`язаний повернути позику (грошові кошти) у тій сумі, що встановлено цим Договором у повному обсязі у термін, встановлений в п. 2.1 цього Договору, в порядку, що встановлений Договором, згідно визначеного графіку.
З метою забезпечення взятих на себе зобов`язань позичальником за Договором позики № 14/05 від 14.05.2019 між позивачкою та відповідачкою було укладено Іпотечний договір від 14.05.2019 (а.с.15-24).
Відповідно до ст. 3 Іпотечного договору предметами іпотеки є: 1- житловий будинок з прилеглими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; 2 - земельна ділянка, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 3222781801:02:002:0006, площею 0,25 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).
Разом з тим, як вірно встановлено судом першої інстанції, відповідачкою за період 14.06.2019 по 18.09.2023 погашено заборгованість у загальному розмірі 4035,30 доларів США.
Вказані кошти було розподілено позивачкою у наступному порядку: погашення заборгованості за тілом кредиту становило - 2 787,32 дол. США, пеня за прострочення платежів - 1 247,91 дол. США.
Разом з тим, доказів того, що у строк до 13.05.2022, яким сторони погодили у п. 2.1 Договору, відповідачкою виконано свої зобов`язання у повному обсязі, матеріали справи не містять.
У свою чергу, відповідно до розрахунку заборгованості по Договору позики № 14/05 від 14.05.2019 загальний розмір заборгованості відповідачки перед позивачкою станом на 01.07.2024 становить 5 460,97 дол. США., та складається з: 4 533, 38 дол. США - заборгованість за тілом позики, 931,29 дол. США - заборгованість за пенею, яка утворилась за період 20.06.2019 по 14.01.2021.
Як суму заборгованості за договором позики у вищезазначеному розмірі, так і вказаний розрахунок відповідачкою не спростовано.
Так, відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини (пункт перший частини другої статті 11 ЦК України).
Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків (стаття 11 ЦК України).
Згідно із статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Як передбачено ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.
За своєю суттю договір чи розписка про отримання в борг грошових коштів є документами, якими підтверджуються укладення договору, його умови, а також вони засвідчують отримання від кредитора певної грошової суми або речей.
Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц.
У разі пред`явлення позову про стягнення боргу за позикою, кредитор повинен підтвердити своє право вимагати від боржника виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умови.
Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 569/1646/14-ц, від 14 квітня 2020 року у справі № 628/3909/15, від 21 липня 2021 року у справі  № 758/2418/17.
Так, судом обґрунтовано встановлено та не спростовано відповідачкою, що передача коштів за договором позики від 14.05.2019 у розмірі 193193 грн. 27 коп.  дійсно мала місце.
Дані обставини підтверджуються змістом укладеного між сторонами договору, оскільки його письмова форма внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. 
Крім того, у самому тексті договору визначено, що: позикодавець передав на умовах цього Договору у власність позикодавцеві грошові кошти у національній валюті України в сумі 193193,27 грн., що є еквівалентом суми 7 320,70 дол. США за курсом продажу долару США, розміщеному на офіційному сайті Приватбанку на 10.00 годину ранку в день підписання цього Договору.
Посилання апелянта на фактичне отримання позики лише  у розмірі 100000 грн., к тому числі і з тих підстав, що позичальником не видавалась розписка про отримання коштів у розмірі 193193,27 грн., є необґрунтованими, оскільки частина друга статті 1047 ЦК України не передбачає обов`язкового складання розписки на підтвердження укладення договору позики та його умов. У даних спірних правовідносинах саме договір позики, який в тому числі підписаний відповідачкою як позичальником, своїм змістом підтверджує фактичну передачу від позикодавця позичальнику коштів саме у розмірі 193193 грн. 27 коп. та обов`язок останнього їх повернути у відповідний строк.
Твердження апелянта про те, що договір позики був укладений під впливом омани, колегія суддів відхиляє, адже договір позики є дійсним, відповідачка його не оспорювала та не просила визнати його недійсним.
Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачка не була належним чином повідомлений про розгляд справи, у зв`язку з чим суд позбавив її можливості надати свій відзив на позовну заяву, колегія суддів відхиляє, враховуючи наступне.
Основними засадами судочинства відповідно до частини першої статті 129 Конституції України визначено, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожному гарантується право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.
Публічний характер судового розгляду є істотним елементом права на справедливий суд, а відкритість процесу, як правило, включає право особи бути заслуханою в суді.
Принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
Ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи (частина перша статті 8 ЦПК України).
Повідомлення сторін про час і місце розгляду справи проводиться судом відповідно до статті 128 ЦПК України: суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.
Відповідно до частини восьмої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Отже, наведена норма дає підстави вважати, що врученою судова повістка вважається в день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, що узгоджується з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.07.2022 у справі № 148/2412/19.
Як вбачається з матеріалів справи, у тому числі і зі змісту апеляційної скарги відповідачки, зареєстрованим місцем проживання останньої є: АДРЕСА_1 .
20.09.2024 судом першої інстанції на поштову адресу відповідачки було направлено ухвалу про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви із додатками, однак конверт з поштовим відправленням повернувся на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 63).
Таким чином, враховуючи положення ч. 8 ст. 128 ЦПК України, колегія суддів вважає, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи, а доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.
Посилання апелянта на форс-мажорні обставини, які вплинули не неможливість належного виконання зобов`язання, колегія суддів відхиляє, адже відповідачкою не доведено належними та допустимими доказами вплив обставин непереборної сили безпосердньо на виконання нею зобов`язань за договором позики.
При цьому, у даному випадку посилання апелянта на форс-мажор не є релевантним у контексті спірних правовідносин, оскільки не стосується суті зобов`язань за договором позики та не може розглядатися як обгрунтована підстава для перегляду рішення суду першої інстанції.
З вищенаведеного вбачається, що доводи апелянта щодо незаконності рішення в оскаржуваній частині не грунтуються на вимогах закону, суперечать наявним у справі доказам та фактичним обставин справи,  а отже не спростовують та не впливають на законність і обгрунтованість ухваленого судом рішення.
Таким чином, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення про задоволення позовних вимог.
При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 372, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд
 
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
Рішення Макарівського районного суду Київської області від 04 листопада 2024 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.
Повний текст постанови складений 28 серпня 2025 року.
 
Суддя-доповідач                                                             М.І. Оніщук
 
Судді                                                                                  В.А. Шебуєва
 
                                                                                            О.В. Кафідова