ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
07 серпня 2025 року
м. Київ
справа № 642/6142/23
провадження № 51-193 км 25
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                    ОСОБА_1 ,
суддів                                               ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
 
за участю:
секретаря судового засідання               ОСОБА_4 ,
прокурора                                    ОСОБА_5 , 
в режимі відеоконференції
захисника                                   ОСОБА_6 ,
 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 22 грудня 2023 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 10 жовтня 2024 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за                                                      № 12019220510001676, за обвинуваченням
ОСОБА_7 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого, 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України. 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами 
першої та апеляційної інстанцій обставини
 
Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 22 грудня 2023 року ОСОБА_7 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, на підставі ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності та кримінальне провадження щодо останнього закрито на підставі п. 1 ч. 2                              ст. 284 КПК України.
 
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 10 жовтня 2024 року ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.  
 
Відповідно до обвинувального акту, складеного у кримінальному провадженні №12019220510001676 від 08 липня 2019 року ОСОБА_7 обвинувачувався в умисному невиконанні рішення суду, що набрало законної сили за наступних обставин. Так, 24 квітня 2018 року Ленінським районним судом м. Харкова прийнято заочне рішення в цивільній справі № 642/5740/17, яким задоволено позовні вимоги Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради про знесення самочинного будівництва та зобов?язано ОСОБА_7 знести за власний рахунок самовільно побудовану господарську будівлю, що розташована по                     АДРЕСА_1 . 
 
22 червня 2018 року старшим державним виконавцем міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_8 на підставі заяви про відкриття виконавчого провадження головного спеціаліста-юрисконсульта сектору правового забезпечення архітектурно-будівельного контролю відділу правового забезпечення Департаменту територіального контролю Харківської міської ради прийнято  постанову про відкриття виконавчого провадження № 56645643 з виконання виконавчого листа № 642/5740/17, виданого 31 травня 2018 року Ленінським районним судом м. Харкова.
 
В ході примусового виконання рішення суду, в період з 09 липня 2018 року по                    07 грудня 2018 року державним виконавцем було здійснено ряд заходів, а саме: вихід за місцем знаходження господарської будівлі, яка підлягає знесенню; ознайомлено з заочним рішення суду та вручено копію постанови про відкриття виконавчого провадження № 56645643 від 22 червня 2018 року; складено акт, на підставі якого 10 липня 2018 року прийнято постанову про відкладення проведення виконавчих дій на 10 робочих днів для надання боржнику                                   ОСОБА_7 строку для добровільного виконання рішення суду; у складено акт від 27 липня 2018 рок, на підставі якого 08 серпня 2018 року прийнято постанову про накладення на боржника ОСОБА_7 штрафу за невиконання рішення суду у добровільному порядку, а останнього попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення суду; 12 вересня 2018 року повторно здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_1 та складено акт, на підставі якого 13 вересня 2018 року прийнято постанову про накладення на боржника ОСОБА_7 штрафу за повторне невиконання боржником у наданий строк вимог виконавчого документу, а самого боржника попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення суду; 13 вересня 2018 року складено та направлено до Холодногірського відділу поліції ГУНП в Харківській області подання про притягнення боржника                ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності за умисне невиконання рішення суду; 07 грудня 2018 року прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа                                  № 642/5740/17 від 31 травня 2018 року.  
 
В подальшому, в ході досудового розслідування під час проведення огляду місця події 04 жовтня 2022 року за адресою: м. Харків, вул. Андріївська, 53 на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Полтави встановлено факт невиконання  рішення суду.
 
Таким чином ОСОБА_7 , діючи умисно, всупереч вимогам статей 129, 129-1 Конституції України та ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», достовірно знаючи про рішення Ленінського районного суду м. Харкова (справа № 642/5740/17, провадження № 2/642/250/18), що набрало законної сили та є обов`язковим для виконання, з 09 липня 2018 року по даний час не виконав рішення суду.
 
Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції і призначити новий розгляд в суді першої інстанції з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону. Прокурор не погоджується з висновками судів про те, що строк давності притягнення до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 382 КК України, передбачений ст. 49 КК України, минув та вважає безпідставним посилання в рішеннях на те, що інкримінований ОСОБА_7 нетяжкий злочин було вчинено у період з 25 травня 2018 року по 07 грудня 2018 року. Згідно з даними обвинувального акту, інкримінований останньому злочин є триваючим та в ході досудового розслідування, 04 жовтня 2022 року під час проведення огляду місця події було встановлено факт продовження невиконання рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 24 квітня 2018 року, що набрало законної сили, а тому висновок суду першої інстанції про те, що строки притягнення до кримінальної відповідальності потрібно відраховувати з  07 грудня 2018 року - неправильний. Вказує, що суд апеляційної інстанції, всупереч вимогам                                ст. 419 КПК України не перевірив належним чином доводів апеляційної скарги прокурора про це та необґрунтовано залишив ухвалу суду першої інстанції без змін. 
Прокурор під час касаційного розгляду підтримав касаційні вимоги сторони обвинувачення та просив їх задовольнити. 
Позиції інших учасників судового провадження
Захисник ОСОБА_6 під час касаційного розгляду не підтримав касаційної скарги сторони обвинувачення та, посилаючись на законність і обґрунтованість оскаржуваних судових рішень, просив залишити їх без зміни. 
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
Відповідно до положень п. 1 ч. 2 ст. 284 і ч. 1 ст. 285 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини.
Відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 382 КК України класифікується як нетяжке. 
Об`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1                                  ст. 382 КК України, полягає в одному з таких альтернативно зазначених у диспозиції діянь: невиконання (ухилення від виконання) вироку, ухвали, постанови, рішення суду або перешкоджання їх виконанню. За цією нормою матеріального права склад злочину є формальним, адже його об`єктивна сторона вичерпується вчиненням одного із зазначених у законі діянь - дії (перешкоджання) чи бездіяльності (невиконання). Саме з цього моменту злочин визнається закінченим. Невиконання судового акта - це бездіяльність, що полягає в незастосуванні заходів, необхідних для його виконання, за умови, якщо суб`єкт був зобов`язаний і мав реальну можливість виконати судовий акт.
У цій справі, як убачається з ухвали, суд першої інстанції при прийнятті рішення про застосування положень ст. 49 КК України виходив з того, що інкримінований ОСОБА_7 нетяжкий злочин було вчинено у період з 25 травня 2018 року по 07 грудня 2018 року, тобто з дня набрання рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 24 квітня 2018 року законної сили по день прийняття державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №642/5740/17, в якому зафіксовано момент закінчення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України. 
Враховуючи, що з останнього дня вчинення кримінального правопорушення, яким суд визначив 07 грудня 2018 року, тобто дату прийняття постанови про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 24 квітня 2018 року, минуло понад п`ять років та перебіг передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України строку давності не переривався і не зупинявся, а відтак, строк давності притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 382 КК України закінчився, у зв`язку з чим звільнив останнього від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. 
Апеляційний суд, переглядаючи справу в порядку апеляційної процедури за апеляційною скаргою прокурора погодився з наведеними в ухвалі суду першої інстанції висновком про закінчення перебігу строку давності, встановленого                         ст. 49 КК України для цього злочину та залишив ухвалу суду без змін. 
Однак, наведені висновки судів попередніх інстанцій про те, що строк давності притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 382                       КК України, передбачений ст. 49 КК України, минув є неправильними. 
Так, склад злочину, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України є формальним, а його об`єктивна сторона вичерпується діянням, з моменту вчинення якого злочин визнається закінченим і яке полягає: а) або в невиконанні судового акту; б) або в перешкоджанні його виконанню. З моменту невиконання судового акту, злочин  набуває триваючого характеру. 
Відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_7 обвинувачувався у невиконанні судового рішення в період з 25 травня 2018 року по час затвердження обвинувального акту, тобто 19 жовтня 2023 року. Прийняття державним виконавцем постанови від 07 грудня 2018 року про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа                                  № 642/5740/17 від 31 травня 2018 року, не свідчить про закінчення вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, а лише констатує факт закінчення вжиття заходів, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», спрямованих на примусове виконання судового рішення. 
Тому висновки судів попередніх інстанцій про те, що моментом закінчення вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України у даному кримінальному провадженні є 07 грудня 2018 року, свідчать про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, оскільки згідно з пред`явленим обвинуваченням, останньому інкриміновано невиконання судового рішення, тобто кримінальне правопорушення триваючого характеру, моментом закінчення якого орган досудового розслідування визначив дату затвердження обвинувального акту, тобто 19 жовтня 2023 року. 
В зв`язку з наведеним, ухвала суду першої інстанції та ухвала суду апеляційної інстанції підлягають скасуванню, на підставі пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 438 КПК України, кримінальне провадження - призначенню нового розгляду в суді першої інстанції, а касаційна скарга прокурора - задоволенню. 
Керуючись статтями 433, 434, 436 - 438, 441, 442 КПК України, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції, задовольнити. 
Ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 22 грудня 2023 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 10 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції. 
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.      
Судді:

ОСОБА_1                                        ОСОБА_2                           ОСОБА_3