13.06.25
33/812/237/25
Справа № 468/834/25
Провадження № 33/812/237/25

ПОСТАНОВА
Іменем України

09 червня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі: 
головуючого – судді Тищук Н.О.,         
із секретарем – Коростієнко Н.С.,
за участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні подану ним апеляційну скаргу  на постанову судді Баштанського районного суду м. Миколаєва від 12 травня 2025 року, якою 
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ,  українця, громадянина України, місце проживання: АДРЕСА_1 , 
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 126 КУпАП з застосуванням адміністративного стягнення у вигляді 40 800 грн штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 5 років, без вилучення транспортного засобу, 
У С Т А Н О В И В:
21 квітня 2025 рок відносно ОСОБА_1 винесено протокол про адміністративне правопорушення ЕПР1 № 307283, згідно якого він цього дня о 10 год 21 хв, рухаючись на 209 км автодороги Н-11 в м. Баштанка Миколаївської області, керував транспортним засобом не мав при собі посвідчення водія на право керування відповідної категорії.
Оскільки правопорушення вчинено протягом року повторно (постанова серії ББА 153980 від 07.01.2025),  ОСОБА_1  своїми діями порушив вимоги п.2.1 «А» ПДР України, за що передбачена відповідальність частиною 5 статті 126 КУпАП.
Постановою судді Баштанського районного суду м. Миколаєва від 12 травня 2025 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності та піддано штрафу у розмірі 40 800 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на п`ять років, без оплатного вилучення транспортного засобу.
Не погодившись з постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну, в якій зазначав, що є військовослужбовцем та понад три роки захищає Україну. У зв`язку з проходженням військової служби виникає безліч ситуацій на які потрібно дуже швидко та оперативно реагувати. Так, 21 квітня 2025 року він за наказом командира поїхав до м. Одеси для отримання волонтерської допомоги, зокрема спорядження у тому числі квардрокоптерів МАВІК, антен, екофло та іншого обладнання, яке вкрай необхідне на лінії бойового зіткнення для ефективної відсічі збройної агресії російської федерації та може коштувати життя військовослужбовців та призвести до прориву фронту противником. Єдиний інший водій, який залишався в його підрозділі був залучений до доставки особового складу до бойових позицій.
Будучи позбавленим права керування транспортними засобами, він свідомо приступив до керування транспортним засобом, оскільки враховував важливість доставки волонтерської допомоги.
Також апелянт зазначав, що щиро розкаюється у вчиненому, зобов`язується отримати посвідчення водія за першої ж нагоди, має бойові нагороди, під час виконання бойових завдань отримав кілька контузій. 
На підставі викладеного просив постанову суду першої інстанції скасувати та закрити провадження у справі, застосувавши при цьому статтю 18 КУпАП, тобто визнати що адміністративне правопорушення вчинене ним у стані крайньої необхідності. 
Перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до такого висновку.
Відповідно статей 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. 
Згідно пункту 2.1 «а» Правил дорожнього руху встановлено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Згідно частин 9, 10 статті 15 Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року №3353-XII, право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії. Забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.
Частина 5 статті 126 КУпАП, передбачає відповідальність за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті.
З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 307283 вбачається, що він складений відносно ОСОБА_1 , який 21 квітня 2025 року о 10 год 21 хв, рухаючись на 209 км автодороги Н-11 в м. Баштанка Миколаївської області, керував транспортним засобом без посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Правопорушення вчинено  ОСОБА_1 протягом року повторно, 07 січня 2025 року він уже був притягнутий до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 126 КУпАП.
Вивчивши матеріали справи, апеляційний суд вважає правильними висновки суду першої інстанції про наявність підстав для притягнення  ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.
Згідно частини 9 статті 15 Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року №3353-XII (далі – Закон №3353-XII) право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії. 
Частиною 1 статті 15 Закону №3353-XII передбачено, що кожний громадянин, який досяг визначеного цим Законом віку, не має медичних протипоказань та пройшов повний курс навчання за відповідними програмами, може в установленому порядку отримати право на керування транспортними засобами відповідної категорії.
Пунктом 2 Загальних положень постанови Кабінету Міністрів України № 340 від 08 травня 1993 року "Про затвердження Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами" регламентовано, що особи допускаються до керування транспортними засобами за наявності у них національного посвідчення водія України на право керування транспортними засобами відповідної категорії, крім випадків встановлення особам тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами.
Водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (стаття 16 Закону України "Про дорожній рух").
Водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії (підпункт "а" пункту 2.1 Правил дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 № 1306 (далі – Правила)). 
Невиконання вказаних вимог утворюють склад правопорушень, відповідальність за які передбачена статтею 126 КУпАП.
Так, відповідно до частини 4 цієї статті КУпАП адміністративним правопорушенням є керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, а частиною 5 передбачена відповідальність за повторне протягом року вчинення порушення, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті, зокрема керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом.
Згідно із статтею 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до вимог статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з частиною 1 статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).
Суддя місцевого суду при розгляді справи про адміністративне правопорушення повно всебічно та об`єктивно дослідив усі обставини справи в їх сукупності, у відповідності до вимог статей 252, 280 КпАП України.
Фактичні обставини вчинення правопорушення, а саме – керування ОСОБА_1 транспортним засобом після позбавлення судом такого права повторно протягом року ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній скарзі не спростовується.
Таким чином, сукупність досліджених в матеріалах справи доказів свідчить про доведення вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 126 КУпАП.
За вказане адміністративне правопорушення частиною 5 статті 126 КУпАП передбачено покарання у вигляді штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортним засобом на строк від п`яти до семи років та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.
Будь-якого альтернативного покарання санкцією цієї статті не передбачено.
               Апеляційний суд не приймає доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, керував транспортним засобом за наказом командира, був залученим до забезпечення волонтерською допомогою бойового підрозділу, оскільки нормами чинного законодавства не передбачено іншої санкції статті для військовослужбовців. Також нормами діючого законодавства не передбачено будь-яких пільг для цієї категорії осіб.
       Крім того, доводи апелянта не підтверджені жодним належним та допустимим доказом.
       Так, не можна погодитись з доводами апелянта про те, що він керував транспортним засобом в стані крайньої необхідності. 
               Так, відповідно до положень статті 17 КУпАП України особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.
               Поняття "крайня необхідність" розкрито у статті 18 КУпАП, згідно якої не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.
               Пунктом 4 частини 1 статті 247 КупАП передбачено, що у разі вчинення дії особою в стані крайньої необхідності провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю.
Проте, у справі відсутні докази, що керування ОСОБА_1 транспортним засобом при позбавленні його прав на вчинення таких дій, було обумовлене крайньою необхідністю та безпосередньо спрямовано на усунення небезпеки, яка загрожувала державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, а також, що за конкретних обставин, така небезпека не могла бути усунута іншими способами.
 Отже, викладені обставини вказують на те, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив матеріали справи, дав правильну оцінку наявним у справі доказам та обґрунтовано визнав ОСОБА_1 винним у скоєнні інкримінованого йому адміністративного правопорушення.
За таких обставин підстави для закриття провадження у справі підстав на підставі пункту 4 ч. 1 ст. 247 КуПАП відсутні, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Керуючись статтею 294 КУпАП, суд
П О С Т А Н О В И В:
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову судді Баштанського районного суду м. Миколаєва від 12 травня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського
апеляційного суду                                         Н.О.Тищук