Справа № 991/10365/24
Провадження №11-кп/991/107/25
Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1 
Доповідач: ОСОБА_2 

ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
АПЕЛЯЦІЙНА ПАЛАТА
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАІНИ

19 червня 2025 року                                                                         м. Київ

Суддя Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду ОСОБА_2 , перевіривши матеріали апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_3 на ухвалу Вищого антикорупційного суду від 09.06.2025 про відмову в задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 про надання дозволу на виїзд за кордон,
ВСТАНОВИВ:
Ухвалою Вищого антикорупційного суду від 09.06.2025 відмовлено у задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 про надання дозволу на виїзд за кордон.
Не погодившись із вказаною ухвалою Вищого антикорупційного суду від 09.06.2025, обвинувачений ОСОБА_3 16.06.2025 звернувся з апеляційною скаргою, у якій із посиланням на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, прохає ухвалу Вищого антикорупційного суду від 09.06.2025 - скасувати, постановити нову ухвалу, якою клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 задовольнити, та надати йому дозвіл виїзду за кордон на відпочинок для оздоровлення. 
Обґрунтовуючи можливість оскарження ухвали Вищого антикорупційного суду від 09.06.2025, можливість оскарження якої прямо не передбачена відповідними нормами КПК, обвинувачений посилається на п. 8 ст. 129 Конституції України.
Перевіривши апеляційну скаргу та матеріали провадження, суддя-доповідач дійшов висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_3 .
Як неодноразово наголошував Верховний Суд, ст. 129 Конституції України гарантує право на апеляційний перегляд справи, а не кожного окремого судового рішення в межах кримінального провадження, у відповідності з чим КПК визначає, в яких випадках і які рішення слідчих суддів, судів першої інстанції підлягають перегляду в апеляційному порядку (постанова Верховного Суду від 4 квітня 2019 року у справі №494/6/18). У постановах від 17 жовтня 2018 року (справа № 646/5552/17) та від 28 лютого 2019 року (справа № 161/4229/18), які стосувалися права на апеляційне оскарження, Верховний Суд підкреслив, що «норми Конституції України та кримінального процесуального закону беззастережно гарантують право на апеляційне оскарження лише судового рішення, постановленого за наслідком розгляду справи (кримінального провадження в суді першої інстанції) по суті, а не всіх судових рішень у межах цієї справи (провадження), а наявність визначених у законі вимог щодо звернення до суду вищого рівня в разі незгоди із судовим рішенням не є тотожним обмеженню в доступі до правосуддя, а отже не означає обмеження у праві на справедливий судовий розгляд».
В офіційному тлумаченні ч. 2 ст. 55 Конституції України, викладеному в Рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011, зазначено, що реалізація конституційного права на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб забезпечується в порядку, визначеному процесуальним законом.
Відповідно до положень ст. 24 КПК кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого, а також на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується його прав, свобод, законних інтересів, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом. 
Положеннями ч. 1 ст. 392 КПК визначено, що в апеляційному порядку можуть бути оскаржені інші ухвали,які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, у випадках, передбачених цим Кодексом.
В той же час, кримінальним процесуальним законом не передбачене право на апеляційне оскарження ухвали суду про відмову у задоволенні клопотання про надання дозволу на виїзд за кордон. Таке право не передбачено ні положеннями ст. 392 КПК, ні жодною іншою нормою КПК України.
Згідно із ч. 4 ст. 399 КПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження лише, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, або судове рішення оскаржене виключно з підстав, з яких воно не може бути оскарженим згідно з положеннями статті 394 цього Кодексу.
Враховуючи, що апелянтом подано апеляційну скаргу на ухвалу суду, оскарження якої не передбачене, суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_3 на ухвалу Вищого антикорупційного суду від 09.06.2025.
Керуючись ст. 392, ч.4 ст. 399 КПК України, суддя-доповідач,
ПОСТАНОВИВ:
Відмовити у відкритті провадження за апеляційною скаргоюобвинуваченого ОСОБА_3 на ухвалу Вищого антикорупційного суду від 09.06.2025 про відмову в задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 про надання дозволу на виїзд за кордон.
Копію ухвали про відмову у відкритті провадження невідкладно надіслати особі, яка подала апеляційну скаргу, разом з апеляційною скаргою та усіма доданими до неї матеріалами.
Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців.

Суддя                                                                                 ОСОБА_2