Справа № 448/629/25                                Головуючий у 1 інстанції: Гіряк С. І. 
Провадження № 33/811/937/25                                Доповідач: Партика І. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі: судді Партики І.В., за участі захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності – адвоката Манукян Марти Андріївни, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові, апеляційну скаргу адвоката Манукян Марти Андріївни на постанову Мостиського районного суду Львівської області від 4 червня 2025 року щодо ОСОБА_1 ,
встановив:
цією постановою, ОСОБА_1 визнано винуватою у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень 00 копійок.
Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.
Місцевим судом встановлено, що ОСОБА_1 , 14 квітня 2025 року, о 17 годині 00 хвилин у АДРЕСА_1 вчинила відносно свого чоловіка ОСОБА_2 психологічне насильство, а саме: ображала його нецензурними словами, погрожувала фізичною розправою та погрожувала вигнати з будинку, чим завдала шкоди його психічному здоров`ю.
Не погоджуючись з даною постановою адвокат Манукян М.А. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржену постанову та закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.
В доводах апеляційної скарги зазначає, що постанова є незаконною, прийнята без належного дослідження доказів.
Наголошує, що матеріали справи не містять даних, які б підтверджували протиправну поведінку ОСОБА_1 та заподіяння шкоди потерпілому.
Звертає увагу, що судом першої інстанції не враховано пояснень ОСОБА_1 , у яких вона заперечувала вчинення нею правопорушення.
Повідомляє, що в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено, які саме дії вчинила ОСОБА_1 , не зазначено яку шкоду було заподіяно потерпілому, не вказано які саме наслідки настали у зв`язку із її діями.
Зазначає, що сама по собі сварка не утворює складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП
Повідомляє, що саме ОСОБА_1 було заподіяно шкоду 14 квітня 2025 року внаслідок неправомірних дій ОСОБА_2 , оскільки він здійснює постійний психологічний тиск на неї та не дає їй можливості мирно проживати у власному житлі. ОСОБА_2 був раніше судимий вироком Мостиського районного суду Львівської області від 25 листопада 2016 року справа №448/1521/16 за ст. 124 КК України, він є суспільно небезпечною особою, оскільки вчиняв раніше кримінальні правопорушення.
2 липня 2025 року у судове засідання апеляційного суду ОСОБА_1 та потерпілий ОСОБА_2 не прибули, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, клопотання про відкладення розгляду справи не подавали, адвокат Манукян М.А. просила проводити розгляд справи у відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та потерпілого.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожна особа має право на справедливий суд.
Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Європейський суд з права людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Відповідно до положень ст. 268 КУпАП, неявка особи, відносно якої складено протокол не перешкоджає розгляду справи.
З метою забезпечення розумних строків розгляду справи, з урахуванням належного повідомлення про судове засідання та думку адвоката Манукян М.А., яка просили проводити розгляд справи у відсутності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , апеляційний суд вважає за можливе проводити апеляційний розгляд у відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та потерпілого.
Вислухавши доповідь судді, пояснення захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності на підтримку доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановленому законом.
Частиною 7 ст. 294 КУпАП встановлено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Як зазначено в ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачено відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.
Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.
Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких із зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки можливість настання, чи настання фізичної чи психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.
Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Зокрема, психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. 
Згідно з п. 14 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Окрім того, обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього правопорушення є наявність наслідків у виді завдання чи можливості завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, при розгляді даної справи, дотримався зазначених вимог закону, повно й всебічно з`ясував усі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.
Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.173-2 КУпАП, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи.
Такий висновок підтверджується сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку і навів у постанові, зокрема даними, що містяться у:
-протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАВ №022680 від 14 квітня 2025 року (а.с. 3), з якого встановлено, що ОСОБА_1 , 14 квітня 2025 року о 17 год., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , вчинила відносно свого чоловіка ОСОБА_2 психологічне насильство, а саме: ображала його нецензурними словами, погрожувала фізичною розправою та погрожувала вигнати з будинку, чим завдала шкоди його (фізичному) психологічному здоров`ю;
-даними заяви ОСОБА_2 (а.с. 6), з якої вбачається, що він просить прийняти міри до його дружини ОСОБА_1 , яка 14 квітня 2025 року близько 17 год. чинила відносно нього домашнє насильство, під час якого кричала до нього, виганяла з будинку, ображала нецензурними словами, погрожувала фізичною розправою, не давала спокійно проводити час;
-поясненнями ОСОБА_2 від 14 квітня 2025 року (а.с. 7), з яких встановлено, що 14 квітня 2025 року близько 17 год. він вийшов на подвір`я, і в цей час на подвір`я вийшла його дружина ОСОБА_1 , яка безпідставно почала образливо чіплятися, кричати, ображати нецензурними словами, погрожувати фізичною розправою, після чого він викликав поліцію;
-інформацією з форми оцінки ризиків домашнього насильства (а.с. 8), відповідно до якої, визначено рівень небезпеки як високий; 
-терміновим заборонним приписом стосовно кривдника (а.с. 10).
Апеляційний суд не приймає до уваги аргументи апелянта, що місцевим судом не враховано пояснень ОСОБА_1 , оскільки місцевим судом всебічно, повно і об`єктивно дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, відповідно до вимог ст. 252 КУпАП.
Твердження апелянта, що в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначеного, які саме дії вчинила ОСОБА_1 , не зазначено яку шкоду було заподіяно потерпілому, не вказано які саме наслідки настали у зв`язку із її діями, апеляційний суд розцінює критично, оскільки як вбачається з протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАВ №022680 від 14 квітня 2025 року (а.с. 3), зафіксовано, що ОСОБА_1 ображала свого чоловіка ОСОБА_2 нецензурними словами, погрожувала фізичною розправою та погрожувала вигнати з будинку, чим завдала шкоди його психологічному здоров`ю.
Доводи апелянта, що в матеріали справи не містять даних, які б підтверджували протиправну поведінку ОСОБА_1 та заподіяння шкоди потерпілому, не заслуговують на увагу апеляційного суду, оскільки такі спростовуються матеріалами справи описаними вище за текстом.
Окрім того, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що ОСОБА_1 дії працівників поліції щодо складання відносно неї протоколу про адміністративне правопорушення не оскаржувала, доказів неправомірної поведінки останніх та доказів, які б спростовували фактичні дані, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення та додатках до нього, суду не надала.
Покликання апелянта на те, що сама по собі сварка не утворює складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, апеляційний суд відхиляє, оскільки такі мають формальний характер.
Всі інші доводи апеляційної скарги сторони захисту судом апеляційної інстанції оцінюються критично, оскільки наявними в матеріалах справи доказами не підтверджуються, мають формальний характер та спрямовані на ухилення ОСОБА_1 від відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.
При апеляційному перегляді, не встановлено порушень судом першої інстанції вимог ст. ст. 279, 280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність, відповідно до ст. 252 КУпАП, а усі обставини, що мають значення для вирішення справи, судом встановлено та правильно кваліфіковано дії ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
При накладенні адміністративного стягнення на ОСОБА_1 , суд першої інстанції дотримався вимог ст.ст. 30, 33 КУпАП, і призначив таке в межах санкції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, з урахуванням даних про особу, й інших обставин справи.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови, апеляційним переглядом не встановлено.
Отже, доводи апеляційної скарги адвоката Манукян М.А. є необґрунтованими, у зв`язку з чим її апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, як безпідставну, а постанову суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -
постановив:
постанову Мостиського районного суду Львівської області від 4 червня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст.173-2 КУпАП залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката Манукян Марти Андріївни – без задоволення.
Постанова є остаточна й оскарженню не підлягає.

Суддя                                                         Партика І.В.