Номер провадження: 33/813/1358/25
Номер справи місцевого суду: 522/5702/25 
Головуючий у першій інстанції Іванов В. В. 
Доповідач Карташов О. Ю.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.06.2025 року                                                                  м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Карташова О.Ю.
за участю секретаря судового засідання Рудуман А.О.

захисника особи яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвоката Ткачук Андрія Юрійовича
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Одесі апеляційну скаргу адвоката Ткачука Андрія Юрійовича, який діє в інтересах особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Приморського районного суду міста Одеси від 27 травня 2025 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Приморського районного суду міста Одеси від 27 травня 2025 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Відповідно до Закону України “Про судовий збір” за редакцією від 01.01.2025 року, стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 605, 60 гривень на користь держави.

Згідно із постановою суду, 11.03.2025 о 22 год. 05 хв., громадянин ОСОБА_1 керував електросамокатом JET д.н.з. НОМЕР_1 в м. Одесі по вул. Рішельєвській, 23а з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає дійсності. Від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою газоаналізатора Drager та в медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, за кваліфікуючими ознаками: відмова водія на вимогу працівника поліції пройти у встановленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння.
За даним фактом відносно водія ОСОБА_1 поліцейським полку УПП в Одеській області ДПП складено протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 268939 від 11.03.2025, за яке передбачене адміністративне стягнення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою суду, адвокат Ткачук А.Ю., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову скасувати та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.
Обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник наводить в письмових поясненнях, в яких зазначено, що сторона захисту не погоджується із вищевказаною постановою, вважає її незаконною та необґрунтованою, а також, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Сторона захисту наголошує на тому, що матеріали справи не містять будь які фактичні дані, допустимі та належні докази того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, який зазначений у протоколі, а тому в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення передбачений ст. 130 КУпАП.
Також, захисник зазначає, що якщо навіть припустити те, що ОСОБА_1 керував електросамокатом, то із наявних відеозаписів, які є у матеріалах справи про адміністративні правопорушення, не вбачається, що ОСОБА_1 допустив будь-які порушення правил дорожнього руху. Із наявного відеозапису можливо встановити, що поліцейський назвав причиною зупинки те, що ОСОБА_1 , нібито рухався на електросамокаті по зустрічній смузі дороги, але поліцейський жодної постанови про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 не склав. У зв`язку із чим, захист вважає, що навіть якщо припустити, що ОСОБА_1 , керував транспортним засобом, то після його незаконної зупинки всі наступні вимоги працівників поліції він не був зобов`язаний виконувати, а всі складені процесуальні документи відносно нього не можуть бути належними та допустимими доказами його вини.
Крім того, захистом зазначається, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що ОСОБА_1 було відсторонено від керування транспортними засобами, як це вимагає ч. 1 ст. 266 КУпАП, а зазначене на думку захисника лише підтверджує, що відносно ОСОБА_1 працівниками поліції ініційовано несправедливе провадження. На підставі зазначеного захист вважає, що у зв`язку із тим, що ОСОБА_1 не було відсторонено від керування транспортними засобами, процедура огляду на стан сп`яніння є недійсною.
Підсумовуючи викладене, стороною захисту зазначено, що з огляду на всі недоліки допущені поліцейськими при складанні адміністративного матеріалу та порушення допущені судом першої інстанції при розгляді даної справи, відсутність належної та обґрунтованої оцінки наявним в матеріалах доказів, провадження підлягає закриттю відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши думку захисника ОСОБА_1 адвоката Ткачука А.Ю. який підтримав доводи апеляційної скарги, просив оскаржувану постанову скасувати, а провадження по справі закрити, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
За приписами ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Стаття 252 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Апеляційний суд критично відноситься до тверджень сторони захисту, щодо наявності підстав для закриття провадження стосовно нього у зв`язку із відсутністю в його діях події та складу правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 130 КУпАП, оскільки вони є безпідставними та, навпаки, спростовуються доказами по справі.
Так, аналіз матеріалів провадження свідчить про те, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за кваліфікуючими ознаками: відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, повністю доведена та підтверджується наступними доказами: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 268939 від 11.03.2025 року, який підписаний ОСОБА_1 без жодних нарікань та зауважень; відеозаписом з бодікамер ІПП в Одеській області, на якому зафіксований факт явних ознак алкогольного сп`яніння у водія транспортного засобу ОСОБА_1 працівниками поліції, у зв`язку з чим йому запропоновано було пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та в медичному закладі охорони здоров`я, на що було отримано відмову; направленням на огляд водія до закладу охорони здоров`я в якому також зафіксовані ознаки сп`яніння ОСОБА_1 , а саме запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, поведінка що не відповідає дійсності.
Апеляційний суд доходить переконання про те, що сукупність зібраних у справі доказів відповідають критерію належності, допустимості та достатності для прийняття рішення стосовно наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Стосовно доводів сторони захисту в частині відсутності факту керування, слід зазначити, що до матеріалів справи про адміністративне правопорушення працівниками поліції було долучено відеозаписи подій, що відбувалися в день складення протоколу, з якого вбачається, що ОСОБА_1 при спілкуванні з працівниками поліції підтверджував факт керування електросамокатом, також питав чи можна зупинити “дію поїздки” на самокаті, наголошував що електросамокат це ж не автомобіль і пропонував поліцейським домовитись на місці. З огляду на наведене в своїй сукупності, відповідні доводи апелянта в цій частині відхиляються апеляційним судом, та є необґрунтованими.
Доводи захисту про відсутність причини зупинки не впливають на правильність висновків щодо наявності складу адміністративного правопорушення, оскільки вказана обставина ніяким чином не впливає на факт його відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, тобто порушення ним вимог п. 2.5 ПДР.
Більше того, якщо при цьому з`ясувалось, що водій перебував з ознаками сп`яніння чи в іншому неадекватному стані, то факт неправомірної зупинки його працівниками поліції, не звільняє водія від обов`язку виконання ним вимог п. 2.5 ПДР.
Правомірність дій поліцейських щодо зупинки транспортного засобу не знаходиться у причинному зв`язку з обов`язком водія транспортного засобу пройти відповідний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.
Право органів Національної поліції вимагати пройти у встановленому порядку медичний огляд відповідно до п. 2.5 ПДР кореспондується із обов`язком водія не керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або під впливом наркотичних чи токсичних речовин.
Отже, вказані доводи захисту ніяким чином не впливають на висновок про відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння та на вчинення адміністративного правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП.
Твердження захисту, що не має доказів відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом є такими, що не заслуговують на увагу, крім того на відео вбачається, що ОСОБА_1 зупинив на самокаті “дію поїздки”. Крім того, апеляційний суд наголошує, що відсторонення водія від керування не є, ані складовою частиною адміністративного правопорушення за ч. 1ст. 130 КУпАП, ані його кваліфікуючою ознакою, та на склад адміністративного правопорушення за ч. 1ст. 130 КУпАП за відмову водія від огляду на стан сп`яніння на законну вимогу працівника поліції не впливає.
Статтею 17 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини”, зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що впливатимуть зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцією факту (рішення ЄСПЛ, справа «Коробов проти України» №39598/03 від 21 липня 2011 року), тобто таких, що не залишить місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1987 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).
В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини” є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави. За результатами розгляду вказаної справи, Суд не встановив порушень прав заявників, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 6 Європейської Конвенції з прав людини.
Апеляційним переглядом справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права, що призвели до ухвалення незаконного судового рішення.
Застосований районним судом до ОСОБА_1 вид адміністративного стягнення є справедливим та достатнім для його виправлення і запобігання вчиненню ним аналогічних правопорушень.
За таких обставин, постанова суду є законною та обґрунтованою, у зв`язку з чим відсутні підстави для її скасування, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову - без змін.
Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Ткачука Андрія Юрійовича, який діє в інтересах особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Приморського районного суду міста Одеси від 27 травня 2025 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.Ю. Карташов