ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.06.2025 року          м.Дніпро         Справа №  908/887/24
Центральний  апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого  судді:  Мороза В.Ф. - доповідач,
суддів: Іванова О.Г., Чередка А.Є.
секретар судового засідання Жолудєв А.В.
розглянувши апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Запорізької області від 31.07.2024 (суддя Корсун В.Л.)
у справі № 908/887/24  
за первісною позовною заявою: Акціонерного товариства комерційного банку “ПРИВАТБАНК”
до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю “Таврічеське МБ”                                     
до відповідача-2: ОСОБА_1                                     
про стягнення грошових коштів
та за зустрічною позовною заявою: товариства з обмеженою відповідальністю “Таврічеське МБ”
до відповідача за зустрічним позовом: акціонерного товариства комерційного банку “ПРИВАТБАНК”
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача за зустрічним позовом: ОСОБА_1 
про визнання правочину недійсним
ВСТАНОВИВ:
До Господарського суду Запорізької області в системі “Електронний суд” надійшла позовна заява за вих. від 28.03.24 з вимогами акціонерного товариства комерційного банку “ПРИВАТБАНК” (далі АТ КБ “ПРИВАТБАНК”) до товариства з обмеженою відповідальністю “Таврічеське МБ” (надалі ТОВ “Таврічеське МБ”, відповідач-1) та до ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , відповідач 2) про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором від 20.10.21 у розмірі 1  182 692,60 грн, а саме: 981289,61 грн заборгованості за кредитом та 201 402,99 грн заборгованості за відсотками у вигляді щомісячної комісії.
Від ТОВ “Таврічеське МБ” надійшла  зустрічна позовна заява за вих. від 08.04.24, в якій директор ТОВ “Таврічеське МБ” просить суд визнати недійсним односторонній правочин, вчинений АТ КБ “ПРИВАТБАНК” щодо встановлення за зобов`язаннями кредитного договору № б/н від 20.10.21 термінів виконання яких не наступили такими, що настали 19.03.24 та розірвання договору № б/н від 20.10.21, укладеного ТОВ “Таврічеське МБ” шляхом приєднання до Умов та правил надання послуги “КУБ” від 19.10.21. 
Рішенням господарського суду Запорізької області від 31.07.2024 у справі №908/887/24 первісний позов задоволено. Стягнуто солідарно з товариства з обмеженою відповідальністю “Таврічеське МБ” та ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк “ПРИВАТБАНК”  981 289 (дев`ятсот вісімдесят одну тисячу двісті вісімдесят дев`ять) грн 61 коп. заборгованості за кредитом, 201 402 (двісті одну тисячу чотириста дві) грн 99 коп. заборгованості за відсотками у вигляді щомісячної комісії. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю “Таврічеське МБ”  на користь акціонерного товариства комерційний банк “ПРИВАТБАНК” 7 096 (сім тисяч дев`яносто шість) грн 16 коп. судового збору. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційного банку “ПРИВАТБАНК” 7096 (сім тисяч дев`яносто шість) грн 15 коп. судового збору. У задоволенні зустрічного позову відмовлено.
Не погодившись з вказаним рішенням ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати  рішення господарського суду Запорізької області від 31.07.2024 у справі № 908/887/24 в частині задоволення первісного позову, прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні первісного позову.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що рішення прийняте за неповного з`ясування обставин справи, при неправильному застосуванні норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що:
- не можна погодитися з твердженням, що договір поруки № POR1633604457462 від 07.10.2021 укладено саме в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № б/н від 20.10.2021 та підтверджує факт надання згоди Відповідачем-2 на забезпечення виконання зобов`язань за ним;
- в матеріалах справи відсутні докази підписання за допомогою КЕП пропозиції про зміни від 16.01.2024, проте суд дійшов висновку про їх укладення за відсутності відповідних протоколів створення КЕП як зі сторони Позивача, так і зі сторони Відповідача-1; 
- враховуючи неукладення вищевказаної угоди про зміну умов кредитування, суд неправильно визначив строки погашення заборгованості за кредитним договором, зокрема з огляду на ту обставину, що Позивачем та Відповідачем-1 була підписана пропозиція про зміну істотних умов кредитування від 02.11.2022, де було погоджено графік погашення заборгованості строком до 01.09.2025 року;
- одностороннє розірвання кредитного договору зі сторони Позивача було вчинено незважаючи на об`єктивну неможливість виконання Відповідачем-1 зобов`язань за кредитним договором у зв`язку з дією обставин непереборної сили. При оцінці вказаних обставин суд вдався до надмірного формалізму, зазначивши, що лист Торгово-промислової палати України від 28.02.22 № 2024/02.0-7.1 не можна вважати універсальним форс-мажорним сертифікатом і сертифікати повинні мати індивідуальний характер під кожен окремий господарський договір.
Процесуальний хід розгляду справи відображений у відповідних ухвалах Центрального апеляційного господарського суду.
Хронологія надходження інших процесуальних документів до суду.
29.11.2024 до Центрального апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення – без змін.
Відповідач-1 своїм правом на подання відзиву не скористався.
За приписами ч. 3 ст. 263 ГПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
В судовому засіданні 18.06.2025 брали участь представники сторін.
Судом апеляційної інстанції було здійснено всі необхідні дії, що сприяли в реалізації сторонами принципу змагальності та диспозитивності. 
Представник відповідача-2 (апелянта) просив суд апеляційну скаргу задовольнити: рішення в оскаржуваній частині скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні первісного позову відмовити в повному обсязі. 
Представник відповідача-1 надав пояснення щодо доводів апеляційної скарги, відповідно до яких підтримав вимоги скаржника у повному обсязі.
Представник позивача заперечив проти задоволення апеляційної скарги, в тому числі з підстав, викладених у відзиві, наполягав на необхідності залишення оскаржуваного рішення без змін.
Апеляційний господарський суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши повноту та об`єктивність встановлених обставин та висновки місцевого господарського суду, перевіривши правильність застосування норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 20.10.21 директором товариства з обмеженою відповідальністю “Таврічеське МБ” (Клієнт) ОСОБА_2 через систему інтернет-клієнт-банкінгу було підписано з використанням електронного цифрового підпису Заяву про приєднання до Умов та правил надання послуги “КУБ” на наступних умовах: розмір кредиту – 1 000 000,00 грн (п. 1.2. Заяви), строк кредиту – 12 місяців з дати видачі кредитних коштів (п. 1.3. Заяви). 
Згідно із п. 1.4. вказаної Заяви, у період з дати підписання Заяви процентна ставка за користування кредитом перші 6 місяців дії кредиту становить 1.6 % в місяць від початкового розміру кредиту, починаючи з 7-го місяця користування кредитом - 1.4 % в місяць від початкового розміру кредиту (в т.ч. при достроковому погашенні кредиту).
За п. 1.5. Заяви, проценти за користування кредитом у разі виникнення простроченнях зобов`язань за кредитним договором: 4 % від суми простроченої заборгованості. 
За п. 1.6. Заяви, порядок погашення заборгованості за кредитом: щомісяця, передбачено адаптований графік (на вибір Клієнта та за узгодженням з Банком):
- 6 місяців користування кредитом: погашення тільки процентів, до календарного числа місяця, в яке було надано кредит, включно із цим числом;
- інші 6 місяців користування кредитом; погашення основного боргу з процентами рівними частинами щомісяця, до календарного числа місяця, в яке було надано кредит, включно із цим числом.
Порядок дострокового погашення кредиту: якщо в звітному місяці дата дострокового погашення кредиту передує даті сплати щомісячного платежу, - Клієнт сплачує залишок заборгованості та проценти поточного періоду в повному розмірі; якщо дата дострокового погашення слідує за датою погашення щомісячного платежу. Клієнт також оплачує залишок заборгованості та проценти поточного періоду в повному розмірі.
Сторони узгодили, що графік погашення кредиту (Додаток 1 до цієї Заяви) є невід`ємною частиною Договору.
У п. 1.7. Заяви сторони узгодили, що в разі:
- порушення строку повернення кредиту, визначеного п.1.3. цієї Заяви, починаючи з дня, що є наступним за днем спливу строку,
- настання обставин, передбачених п. 3.2.2.3.1.3. Умов, починаючи з дня, що є наступним за днем спливу строку повернення кредиту, визначеного у повідомленні Банку,
- настання обставин, передбачених п. 3.2.2.6.2., п. 3.2.2.6.6. Умов, починаючи з дня, що є наступним за днем спливу строку повернення кредиту.
Клієнт зобов`язується сплатити на користь Банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю Сторін у розмірі 4 % в місяць від простроченої суми заборгованості.
В п. 2 Заяви визначено, що Клієнт підтверджує ознайомлення із розділом “1.1. Загальні положення”, а також підрозділом “3.2.2. Умови та Правила надання кредиту “Кредит КУБ” Умов та Правил надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті і Банку за адресою https:privatbank.ua/terms, у редакції, чинній на дату підписання цієї Заяви, а саме: 
3.2.2. Умови та правила надання кредиту “Кредит КУБ”
3.2.2.1. Банк за наявності вільних грошових коштів зобов`язується надати Клієнту строковий “Кредит КУБ” (далі - Послуга) для фінансування поточної діяльності Клієнта та/або для придбання основних засобів в обмін на зобов`язання Клієнта з повернення кредиту, сплати процентів в обумовлені цим Договором терміни. Забороняється використання кредитних коштів для погашення кредитів і відсотків або іншої заборгованості за кредитними договорами, виплати дивідендів, надання фінансової допомоги, Істотні умови кредиту (сума кредиту, проценти за користування кредитом, розмір щомісячного платежу, порядок їх сплати) вказуються в Заяві про приєднання до Умов та правил надання послуги “КУБ” (далі - Заява), а також в системі Приват24.
Клієнт приєднується до Послуги шляхом підписання кваліфікованим електронним підписом Заяви в системі Приват24 або у сервісі “Paperless” або Іншим шляхом, що прирівнюється до належного способу укладення сторонами кредитного договору.
Кредит також може надаватись шляхом видачі кредитних коштів з наступним їх перерахуванням на рахунок підприємства-продавця за товари та послуги.
Якість послуг має відповідати законодавству України, нормативним актам Національного Банку України (далі - НБУ), які регулюють кредитні відносини.
3.2.2.3.1.4. Клієнт доручає Банку щомісячно у строки, зазначені в Заяві, здійснювати договірне списання з його рахунків, відкритих у Банку, на погашення заборгованості за Послугою у кількості та розмірі, зазначеному в кредитному договорі.
Остаточним терміном погашення заборгованості за кредитом є дата повернення кредиту.
Згідно зі ст. ст. 212, 651 ЦК України, при порушенні Клієнтом будь-якого із зобов`язань, передбачених цим Договором, Банк на свій розсуд, починаючи з 91-ого дня порушення будь-якого із зобов`язань, має право змінити умови Договору, встановивши інший термін повернення кредиту. При цьому, Банк направляє Клієнту повідомлення із зазначенням дати терміну повернення кредиту (Банк здійснює інформування Клієнта на свій вибір або письмово, або через встановлені засоби електронного зв`язку Банку та Клієнта (системи клієнт-банк, інтернет-клієнт-банк, sms-повідомлення або інших). При непогашенні заборгованості за цим Договором у термін, зазначений у повідомленні, вся заборгованість за кредитним договором, починаючи з наступного дня від дати, зазначеної в повідомленні, вважається простроченою. У разі погашення заборгованості в період до закінчення 90 днів (включно) з моменту порушення будь-якого із зобов`язань, терміном повернення кредиту є дата останнього платежу.
3.2.2.3.2. За користування Послугою Клієнт сплачує щомісячно на протязі всього терміну кредиту проценти за користування кредитом в розмірі та згідно Графіку, визначених, в Заяві та Тарифах. 
При не сплаті процентів в строк, визначений графіком, вони вважаються простроченими (крім випадків розірвання договору згідно із п. 3.2.2.6.2.). 
У разі виникнення прострочених зобов`язань (п. 3.2.2.3.3.) за кредитним договором Клієнт сплачує банку проценти за користування кредитом у розмірі встановленому Тарифами.
3.2.2.5. Клієнт зобов`язується:
3.2.2.5.1. Використовувати кредит на цілі, зазначені в п. 3.2.2.1.
3.2.2.5.2. Оплатити щомісячні проценти за користування кредитом згідно з п. 3.2.2.3.2.
3.2.2.5.3. Повернути кредит та здійснити інші платежі, передбачені Договором, у терміни і в сумах, як встановлено в п.п. 3.2.2.3.1., 3.2.2.3.2., 3.2.2.5.14, 3.2.2.6.2., а також зазначені в Заяві, шляхом розміщення необхідних для планового погашення внеску коштів на своєму поточному рахунку.
3.2.2.6. Банк має право: …
3.2.2.6.2. При настанні будь-якої з таких подій, зокрема, порушення Клієнтом будь-якого із зобов`язань, передбачених умовами видачі та погашення кредиту, в т.ч. у разі порушення цільового використання кредиту, Банк на свій розсуд має право, зокрема, змінити умови видачі та надання кредиту – вимагати від Клієнта дострокового повернення кредиту, сплати процентів за користування, виконання інших зобов`язань за кредитом у повному обсязі шляхом надсилання повідомлення. При цьому, згідно ст. ст. 212, 611, 651 ЦК України, за зобов`язаннями, терміни виконання яких не настали, терміни вважаються такими, що настали в зазначену у повідомленні дату. В цю дату Клієнт зобов`язується повернути Банку суму кредиту в повному обсязі, проценти за фактичний термін користування ним, повністю виконати інші зобов`язання за кредитом.        
3.2.2.9. Порядок розрахунків
3.2.2.9.1. За користування кредитом у період з дати списання коштів з позикового рахунку до дат погашення кредиту згідно з п.п. 3.2.2.1., 3.2.2.3. цього Договору Клієнт сплачує проценти в розмірі, зазначеному в п. 3.2.2.3.2.
3.2.2.9.2. Нарахування процентів здійснюється щодня. При цьому, проценти розраховуються на початковий розмір кредиту за фактичну кількість днів користування кредитними ресурсами, виходячи з 360 днів у році. День повернення кредиту в часовий інтервал нарахування процентів не враховується.
3.2.2.9.3. Сплата процентів за користування кредитом здійснюється в дати платежів, зазначені у Заяві (п. 3.2.2.3.1).
Якщо повне погашення кредиту здійснюється в дату, що відрізняється від зазначеної в цьому пункті, то останньою датою погашення процентів, розрахованої від попередньої дати погашення по день фактичного повного погашення кредиту, є дата фактичного погашення кредиту.
3.2.2.9.4. У разі, якщо дата погашення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки за цим Договором припадає на вихідний або святковий день, зазначені платежі повинні бути здійснені в банківський день, що передує вихідному або святковому дню.
Банківський день - день, у який банківські установи України відкриті для проведення операцій з переказу грошових коштів із використанням каналів взаємодії з НБУ.
3.2.2.9.5.  Погашення кредиту, сплата процентів за цим Договором здійснюються у валюті кредиту. Погашення неустойки за цим Договором здійснюються у гривні відповідно до умов цього Договору.
3.2.2.9.6. Зобов`язання за цим Договором виконуються в такій послідовності: кошти, отримані від Клієнта, а також від інших уповноважених органів/осіб, для погашення заборгованості за цим Договором, перш за все спрямовуються для відшкодування витрат /збитків Банку згідно з п.п. 3.2.2.5.14 цього Договору, далі для погашення неустойки згідно з підрозділом 3.2.2.10, цього Договору, далі - процентів згідно з п.3.2.2.3.4. цього Договору, далі - прострочених процентів згідно з п.3.2.2.3.3. цього Договору, далі - простроченого кредиту, далі - процентів, далі - кредиту. Остаточне погашення заборгованості за цим Договором проводиться не пізніше дати, зазначеної в п. 3.2.2.9.3. цього Договору. У разі несплати процентів у відповідні дати сплати, визначені в цьому Договорі, вони вважаються простроченими. У разі розрахунку витрат Банку згідно з п.п. 3.2.2.5.14. цього Договору за згодою сторін можлива зміна термінів погашення кредиту.
3.2.2.9.7. Розрахунок і нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у терміни, вказані в Заяві, кожного місяця, на наступний день після дня отримання Клієнтом кредиту або дня погашення чергової частини боргу і проводиться до повного погашення заборгованості за кредитом на первісну суму кредиту.
3.2.2.10. Відповідальність Сторін.
3.2.2.10.1. У разі порушення Клієнтом будь-якого із зобов`язань щодо сплати процентів за користування кредитом та термінів повернення кредиту, передбачених п.п.3.2.2.3.1., 3.2.2.3.2., п.3.2.2.9. цього Договору, Клієнт сплачує Банку за кожен випадок порушення пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня, (у % річних) від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу. Нарахування пені здійснюється за методом "факт/360", тобто для розрахунку використовується фактична кількість днів у місяці, але умовно в році 360 днів. Сплата пені здійснюється у гривні.
3.2.2.10.2. У разі порушення Клієнтом будь-якого із зобов`язань, передбачених п.п. 3.2.2.5.8., 3.2.2.5.9, 3.2.2.5.12. цього Договору, Клієнт сплачує Банку за кожний випадок порушення штраф у розмірі І % від суми отриманого кредиту. Сплата штрафу здійснюється у гривні.
3.2.2.10.5. Терміни позовної давності за вимогами про стягнення кредиту,  процентів за користування кредитом, неустойки, пені, штрафів за цим Договором встановлюються сторонами тривалістю 15 років. 
3.2.2.10.6. У разі порушення Клієнтом термінів платежів за будь-яким із грошових зобов`язань, передбачених цим Договором, більше ніж на 30 днів, що спричинило звернення Банку до судових органів, Клієнт сплачує Банку штраф, який розраховується за такою формулою: 1 000,00 гривень + 5 % від суми виданих в рамках Послуги кредитів.
3.2.2.11. Строк дії Договору
3.2.2.11. Договір є чинним з моменту підписання Клієнтом Заяви про приєднання. Строк дії Договору встановлюється з дня його укладання і до повного виконання Сторонами зобов`язань за Договором.
Додатком № 1 до Заяви про приєднання до Умов та правил надання послуги “КУБ” є графік погашення основної суми боргу та процентів за кредитом.
16.01.24 представником ТОВ “Таврічеське МБ” Павленко Є.І. (який фактично є керівником вказаного підприємства) подано та підписано за допомогою кваліфікованого електронного підпису заяву-анкету про зміну умов договору, в якій Павленко Є.І. підтверджує, що запропоновані зміни умов кредитного договору для ного є прийнятні, та ТОВ “Таврічеське МБ” (Позичальник/Клієнт) має можливість виконати зобов`язання перед Банком в повному обсязі.   
16.01.24 між сторонами підписано за допомогою кваліфікованого електронного підпису пропозицію про зміну істотних умов кредитування ТОВ “Таврічеське МБ” (Позичальник/Клієнт), за договором, що укладений між АТ КБ “ПРИВАТБАНК” та Позичальником, яким є Заява про приєднання б/н від 20.10.21 разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг акціонерного товариства комерційний банк “ПРИВАТБАНК”, що розміщені в мережі Інтернет на офіційному сайті АТ КБ “ПРИВАТБАНК” за адресою https://privatbank.ua/terms (Кредитний договір) та встановлення наступних істотних умов кредитування за Кредитним договором починаючи з 16.01.24:
1. Сума заборгованості Позичальника за не повернутими кредитними коштами по Кредитному договору (Кредит) становить 981  289,61 грн, при цьому подальше надання Банком Позичальнику кредитних коштів за Кредитним договором не здійснюється. Тип кредиту за Кредитним договором переводиться в режим невідновлюваної кредитної лінії, при цьому заборгованість за Кредитом та нарахованими процентами за користування кредитними коштами підлягає поверненню Позичальником в порядку та на умовах передбачених Кредитним договором з урахуванням його змін визначених в цій пропозиції про зміну істотних умов кредитування за Кредитним договором.
2. Кінцевий термін повернення Кредиту встановлюється до 15.01.26 (включно). Погашення заборгованості за Кредитом (повернення кредиту) здійснюється Позичальником відповідно до графіку наведеного в п. 4 цієї пропозиції про зміну істотних умов кредитування за Кредитним договором.
3. Проценти за користування Кредитом.
Тип процентної ставки - фіксований.
3.1. За користування Кредитом Позичальник сплачує проценти у наступному розмірі, що застосовується при відсутності порушення Позичальником умов Кредитного договору:
- у період з 16.01.24 по 15.07.24 (включно) за ставкою 0,0001 % річних;
- починаючи з 16.07.24 за ставкою 1,4 % в місяць від початкового розміру кредиту (в т.ч. при достроковому погашенні кредиту).
3.2. У випадку порушення Позичальником термінів/строків погашення заборгованості за Кредитом, встановлених умовами Кредитного договору, з урахуванням його змін визначених в цій пропозиції про зміну істотних умов кредитування за Кредитним договором, Позичальник сплачує Банку проценти від суми простроченої заборгованості за Кредитом в наступних розмірах:
- у період з 16.01.24 по 15.07.24 (включно) за ставкою 0.0001 % річних;
- починаючи з 16.07.24 за ставкою 4 % в місяць від суми простроченої заборгованості, починаючи з 1-го дня прострочення.
3.3. Нарахування процентів та їх сплата Позичальником здійснюється на умовах, як це визначено Кредитним договором, з урахуванням його змін визначених в цій пропозиції про зміну істотних умов кредитування за Кредитним договором.
3.4. Комісія за управління фінансовим кредитом Банком не нараховується, та Позичальником не сплачується.
3.5. Сторони узгодили, що Банк має право, на власний розсуд та без будь-яких додаткових погоджень з будь-якими особами, змінити черговість погашення заборгованості за Договором, відступивши від положень Договору, які регулюють послідовність (черговість) виконання зобов`язань за Договором.
Пунктом 4 визначено Графік погашення заборгованості починаючи з 01.02.24 по 15.01.26 включно.
З метою забезпечення виконання зобов`язань по кредитному договору АТ КБ “ПРИВАТБАНК” /кредитор/ та ОСОБА_1 /поручитель, відповідач -2/ у справі 20.10.21 шляхом накладення сторонами своїх електронних цифрових підписів укладено Договір поруки № POR1633604457462 (далі - Договір поруки).
Відповідно до п. 1.1 Договору поруки, предметом цього договору є надання поруки Поручителем перед Кредитором за виконання підприємством ТОВ “Таврічеське МБ” (Боржник) зобов`язань угодами-приєднання до розділу 3.2.2. “Кредит КУБ” Умов та правил надання банківських послуг, далі Угода-1, по сплаті:
а) процентної ставки за користування кредитом:
- За період користування кредитом згідно з п. 3.2.2.3.2 Угоди 1 - перші 6 місяців 1,6 %  в місяць від початкового розміру кредиту, починаючи з 7-го місяця – 1,4 % від початкового розміру кредиту;
- За період користування кредитом згідно з п. 3.2.2.3.3 Угоди 1 - 4,0 % в місяць від суми простроченої заборгованості;
б) кредиту в розмірі 1 000 000,00 грн.
Якщо під час виконання “Угоди 1” зобов`язання Боржника, що забезпечені цим Договором збільшуються, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності Поручителя, Поручитель при укладанні цього Договору дає свою згоду на збільшення зобов`язань за “Угодою 1” в розмірі таких збільшень. Додаткових узгоджень про такі збільшення з Поручителем не потрібні.
1.2. Поручитель відповідає перед Кредитором за виконання зобов`язань за “Угодою 1” в тому ж розмірі, що і Боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. Згідно цього пункту Поручитель відповідає перед Кредитором всіма власними коштами та майном, яке належить йому на праві власності.
Поручителем надані всі наявні документи, що стосуються Поручителя, на момент укладання цього договору, в господарському/цивільному суді не мається заяв кредиторів про визнання Поручителя банкрутом.
У випадку смерті або банкрутства Боржника за “Угодою 1” на та/або заміни Боржника внаслідок правонаступництва та/або переведення боргу на будь-яку інші особу (нового боржника), Поручитель приймає на себе зобов`язання та згодний відповідати за виконання “Угоди” за Боржника, а також за будь-якого іншого боржника (нового боржника) при настанні вказаних в даному пункті обставин, в зв`язку з чим. Поручитель надає поруку перед Кредитором за виконання новим боржником зобов`язань за “Угодою 1” у розмірі і порядку, визначеному умовами “Угоди 1”. При цьому, будь-які додаткові узгодження з Поручителем не потрібні.
1.3.  Поручитель з умовами “Угоди 1” ознайомлений.
1.4. До Поручителя, який виконав зобов`язання Боржника за “Угодою 1”, переходять всі права Кредитора за “Угодою 1”, що укладені в забезпечення виконання зобов`язань Боржника перед Кредитором за “Угодою 1”. 
1.5. У випадку не виконання Боржником зобов`язань за “Угодою 1” Боржник та Поручитель відповідають перед Кредитором як солідарні боржники.
Поняття поруки закріплено у ст. 553 ЦК України, відповідно до якої порукою є договір, за яким поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.
Договір поруки має бути укладений у письмовій формі, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 547 ЦК України, правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав належним чином, а саме: 20.10.21 на виконання умов кредитного договору позивачем перераховано на рахунок відповідача-1 кредитні кошти у розмірі 1 000 000,00 грн, що підтверджується банківською випискою.
В позовній заяві позивач вказує, що відповідач-1 порушив умови договору і законодавства та терміни погашення кредиту за Графіком і сплати процентів у вигляді щомісячної комісії.
Як свідчить розрахунок заборгованості позивача за первісним позовом, за кредитним договором та банківські виписки по рахунку відповідача-1, станом на 22.03.24 за ним обліковується заборгованість у сумі 1 182 692,60 грн, а саме: 981 289,61 грн  заборгованості за кредитом та 201 402,99 грн заборгованість за відсотками у вигляді щомісячної комісії, нарахованої згідно п. 1.4. Заяви та пунктів 3.2.2.3.2. та 3.2.2.9. Умов. 
Листом за вих. від 18.05.23 № 05/18 ТОВ “Таврічеське МБ” звернулось до АТ КБ “ПРИВАТБАНК” з пропозицією щодо сплати тіла кредиту, зокрема «Кредиту КУБ» від 20.10.21, згідно розробленому графіку (пропорційно до кредитного портфелю та доходу підприємства) до моменту де окупації підприємства, а в продовж 90 днів з моменту де окупації розробити остаточний план погашення заборгованості за кредитним продуктом з врахуванням особливостей стану бізнесу на той час. Крім того, просить нарахування відсотків за користування кредитом «Кредит КУБ» від 20.10.21 зупинити на весь час дії військового стану та окупації території, де знаходиться підприємство та усі активи або встановити на час дії окупації у розмірі 0,0001% в місяць. 
Листом за вих. від 31.05.23 № 05/31 ТОВ “Таврічеське МБ” звернулось до АТ КБ “ПРИВАТБАНК” з проханням погашення основної суми, зокрема по «Кредиту КУБ», почати з липня 2024 р. згідно наданого графіку (графік викладено у вказаному листі).
Листом за вих. від 06.11.23 № 11/06 ТОВ “Таврічеське МБ” звернулось до АТ КБ “ПРИВАТБАНК” з проханням відновити зворотній зв`язок з підприємством та прояснити ситуацію з питання реструктуризації кредитів (боргу).
19.02.24 та 29.02.24 АТ КБ “ПРИВАТБАНК” направив на електронну адресу та поштову адресу (відповідно) ТОВ “Таврічеське МБ” та ОСОБА_1 повідомлення-вимогу за вих. від 19.02.24 № LAKZPKUB0M3F9, в якій зазначено, що у зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором від 19.10.21 заборгованість станом на 19.02.24 складає: кредит – 981 289,61 грн, прострочений кредит – 40 887,07 грн, комісія – 211 400,99 грн та прострочена комісія – 17 617,67 грн.
Крім того, АТ КБ “ПРИВАТБАНК” попередило ТОВ “Таврічеське МБ” та ОСОБА_1 , що у випадку не погашення простроченої заборгованості у термін до 19.03.24 – строк, що узгоджений п. Кредитним договором № б/н від 19.10.21, з урахуванням Заяви-анкети про зміну умов договору від 16.01.24 та Пропозиції про зміну істотних умов кредитування за договором, буде вважатись таким, що настав 19.03.24.
Вказаним повідомленням-вимогою за вих. від 19.02.24 № LAKZPKUB0M3F9 АТ КБ “ПРИВАТБАНК” також вимагає від Позичальника (ТОВ “Таврічеське МБ”) та Поручителя ( ОСОБА_1 )  здійснити наступні дії:
- сплатити прострочену заборгованість, на умовах та порядку, що встановлені кредитним договором, що призведе до втрати чинності цієї вимоги;
- достроково повернути кредит разом із нарахованими відсотками за користування кредитом та неустойкою.          
Листом за вих. від 11.03.24 № 03/11 ТОВ “Таврічеське МБ” повідомило АТ КБ “ПРИВАТБАНК”, що (дослівно):
«… По-перше, ТОВ “Таврічеське МБ” неодноразово зверталося до банку з метою реструктуризації кредитної заборгованості по існуючим кредитам, але Банком не було запропоновано обіцяний індивідуальний графік погашення заборгованості з урахуванням особливостей підприємства та окупації місця ведення бізнесу;
По-друге, ТОВ “Таврічеське МБ” щомісяця робить платежі в рахунок погашення заборгованості за існуючими кредитами у тій сумі, що є в наявності у підприємства. Так 26 січня 2024 року та 28 лютого 2024 року перераховано на користь Банку по 10 000,00 грн (загалом 20 000,00 грн) в рахунок заборгованості за кредитами.
По-третє, нагадуємо, що підприємство має спеціалізацію – сільське господарство (обробіток землі) – вирощування зернових та олійних культур. Увесь земельний фонд підприємства разом з виробничими приміщеннями, великим автопарком техніки (трактори, комбайн) та іншим обладнанням (сіялки, культиватори, борони та інше) перебуває на території тимчасово окупованої збройними силами рф, що є основною причиною фінансової скрути підприємства, та унеможливлює впровадження господарської діяльності та отримання економічного прибутку для погашення усіх видів заборгованості, у т.ч. кредитів банків.
Просимо врахувати усе перелічене та запропонувати (розробити) дієвий план погашення заборгованості за існуючими кредитами з урахуванням особливостей підприємства …».  
Листом за вих. від 19.03.24 № 03/19 ТОВ “Таврічеське МБ” звернулось до АТ КБ “ПРИВАТБАНК” з проханням відкликати вимогу про дострокове повернення кредиту за договором № б/н від 19.10.21, викладену у повідомленні-вимозі від 19.02.24 вих. № LAKZPKUB0M3F9, та звертається з пропозицією щодо проведення реструктуризації за вказаним кредитним договором на пропонованих до обговорення умовах. Зокрема:
- сплачувати «тіло» кредиту згідно розробленому графіку (пропорційно до кредитного портфелю та доходу підприємства) до моменту деокупації території місцезнаходженням підприємства, а в продовж 90 днів з моменту деокупації розробити остаточний план погашення заборгованості по кредиту з урахуванням особливостей стану бізнесу на той час;
- нарахування відсотків за користування кредитом зупинити на весь час дії військового стану та окупації території, де знаходяться підприємство та усі його активи або встановити на час дії окупації сплату відсотків у розмірі 0,0001 % в місяць.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги про солідарне стягнення з обох відповідачів за первісним позовом вказаної заборгованості за відсотками заявлені обґрунтовано і підлягають задоволенню судом. Натомість суд виснував, що дії АТ КБ “ПРИВАТБАНК” є правомірними та такими, що відповідають умовам кредитного договору від 20.10.21 та чинному законодавству України, а тому, як наслідок, відмовив ТОВ “Таврічеське МБ” в задоволені зустрічного позову.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, оскаржуваному судовому рішенню та доводам апеляційної скарги, апеляційний суд зазначає наступне. 
28.03.24 до Господарського суду Запорізької області в системі “Електронний суд” надійшла позовна заява за вих. від 28.03.24 з вимогами акціонерного товариства комерційного банку “ПРИВАТБАНК” до товариства з обмеженою відповідальністю “Таврічеське МБ” та до ОСОБА_1 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором від 20.10.21 у розмірі 1 182  692,60 грн, а саме: 981289,61 грн заборгованості за кредитом та 201 402,99 грн заборгованості за відсотками у вигляді щомісячної комісії. 
09.04.24 до суду від ТОВ “Таврічеське МБ” надійшла зустрічна позовна заява за вих. від 08.04.24, в якій директор ТОВ “Таврічеське МБ” просить суд визнати недійсним односторонній правочин, вчинений АТ КБ “ПРИВАТБАНК” щодо встановлення за зобов`язаннями кредитного договору № б/н від 20.10.21 термінів виконання яких не наступили такими, що настали 19.03.24 та розірвання договору № б/н від 20.10.21, укладеного ТОВ “Таврічеське МБ” шляхом приєднання до Умов та правил надання послуги “КУБ” від 19.10.21. 
Згідно із ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України (ГК України), майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України (ЦК України) з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.
Частиною ч. 2 ст. 11 ЦК України та ст. 174 ГК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори, які в силу ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Свобода договору полягає передусім у вільному волевиявленні волі сторін на вступ у договірні відносини. Волевиявлення учасників договору передбачає відсутність жодного тиску з боку контрагента або інших осіб (ст. 627 ЦК України). 
За нормами ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. 
Частиною 2 ст. 639 ЦК України закріплено, що якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалась.
Згідно із ч. 1 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятись усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Статтею 3 Закону України “Про електронний цифровий підпис” закріплено, що електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа.
Частинами 1-3 ст. 4 цього ж Закону визначено, що електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами - суб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі.
Положеннями ст. 5 Закону України “Про електронні документи та електронний документообіг” передбачено, що електронний документ - це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.
Накладанням електронного підпису завершується створенням електронного документа (ст. 6 Закону України “Про електронні документи та електронний документообіг”). 
Копією документа на папері для електронного документа є візуальне подання електронного документа на папері, яке засвідчене в порядку, встановленому законодавством (ст. 7 Закону України “Про електронні документи та електронний документообіг”). 
Згідно зі ст. 8 Закону України “Про електронні документи та електронний документообіг”, юридична сила електронного документа з нанесеними одним або множинними ЕЦП та допустимість такого документа як доказу не може заперечуватись виключно на підставі того, що він має електронну форму.
Судом встановлено, що до матеріалів позовної заяви АТ КБ “ПРИВАТБАНК”, зокрема, надано паперові копії наступних електронних документів (які засвідчені у порядку, встановленому законом): анкета-заява клієнта-юридичної особи про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, заява про приєднання до умов та правил надання послуги “КУБ” від 20.10.21, заява-анкета про зміну умов договору від 16.01.24, Пропозиція про зміну істотних умов кредитування за договором, Договір поруки № POR1633604457462 від 20.10.21, протоколи створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису. 
Відповідно до вимог ст. 13 ГПК України … учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим кодексом (ч. 2). Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом (ч. 3). Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. 
Згідно із ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1). Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ч. 2).
Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1). У разі посилання учасника справи на не вчинення ін. учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою (ч. 2). Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 3).
Статтею 76 ГПК України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1). Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2).
Згідно із ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1). Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються (ч. 2).
Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи (ст. 78 ГПК України).
Відповідно до ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування (ч. 1). Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч. 2).
У відповідності до вимог ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1). Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 2). Суд надає оцінку (ч. 3) як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). 
Статтею 96 ГПК України визначено, що електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, яка містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в т.ч. текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних й інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатись, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в т.ч. в мережі Інтернет) (ч. 1). Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених в порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом (ч. 3). Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги (ч. 5).
Відповідачами 1 та 2 за первісним позовом не надано суду заперечень щодо факту укладення між сторонами кредитного договору, Додатку до нього та Договору поруки шляхом накладення сторонами своїх електронних цифрових підписів.  
Докази, що спростовують ці обставини, в матеріалах господарської справи відсутні та суду не надавались.
В свою чергу, зважаючи на те, що учасниками справи не поставлено під сумнів відповідність поданої паперової копії електронного доказу оригіналу, клопотання про витребування у АТ КБ “ПРИВАТБАНК” відповідного оригіналу електронного доказу не заявлялось, господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що Кредитний договір та Договір поруки є укладеними, чинними, а тому підлягають виконанню сторонами відповідно до його (їх) умов. 
Частиною 1 ст. 1054 ЦК України унормовано, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. 
Відповідно до положень ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається крім випадків, передбачених законом.
Аналогічний припис закріплено частинами 1, 7 ст. 193 ГК України.
Частиною 1 ст. 530 ЦК України унормовано, що якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Згідно із ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до приписів ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлено обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.
Як свідчать матеріали справи, сторонами було погоджено графік погашення кредиту. При цьому матеріалами справи підтверджується порушення Відповідачем-1 за первісним позовом цього графіку. 
Відповідачі 1 і 2 за первісним позовом доказів повернення в повному обсязі кредитних коштів за кредитним договором від 20.10.21 суду не надали як і не надали суду доказів правомірності своїх дій (бездіяльності) щодо такої не сплати.          
Частиною 1 ст. 554 ЦК України визначено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включно зі сплатою основного боргу, процентів, неустойки, від шкодування збитків, крім випадків, коли поручитель зобов`язався відповідати за виконання зобов`язання частково (ч. 2 ст.    553, ч. 2 ст. 554 ЦК України).
Кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від боржника та поручителя разом, так і від будь-кого з них окремо (ст. 543 ЦК України).
Отже, з огляду на солідарний обов`язок перед кредитором боржника за основним зобов`язанням і поручителем кредитор має право вибору звернення з вимогою до них разом чи до будь-кого з них окремо.
Відповідно до ст. 559 ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності; порука припиняється, якщо після настання строку виконання зобов`язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем; порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника; порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом 6 місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.
Жодної з підстав для припинення дії договору поруки № POR1633604457462 від 20.10.21, визначених у ст. 559 ЦК України, судом в межах цієї справи не встановлено і скаржником цих висновків суду не спростовано. 
З урахуванням викладеного, оскільки заборгованість за кредитом у розмірі 981289,61 грн (тіло кредиту), станом на час прийняття рішення у цій справі по суті спору не погашена, розмір вказаної заборгованості відповідає фактичним обставинам справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що наявні підстави для задоволення позовної вимоги про солідарне стягнення з Відповідачів 1 і 2 за первісним позовом вказаної заборгованості.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Також, АТ КБ “ПРИВАТБАНК” Відповідачу-1 за первісним позовом нараховані відсотки, за якими станом на 22.03.24 обліковується 201 402,99 грн – заборгованість за відсотками у вигляді щомісячної комісії, нарахованої згідно п. 1.4. Заяви та пунктів 3.2.2.3.2. та 3.2.2.9. Умов.
Перевіривши наданий АТ КБ “ПРИВАТБАНК” до матеріалів справи розрахунок, судом встановлено, що нарахування відсотків позивачем за первісним позовом здійснено арифметично та методологічно правильно. 
Відповідачами контррозрахунку не представлено, необґрунтованість заявленої вимоги доводами апеляційної скарги не доводиться.
Відтак, апеляційний суд погоджується з висновком господарського суду про те, що позовні вимоги про солідарне стягнення з обох відповідачів за первісним позовом вказаної заборгованості за відсотками заявлені правомірно і підлягають задоволенню судом.
Щодо зустрічного позову судом зазначається наступне. 
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до частин 1 та 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади АР Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
За частинами 1 та 2 ст. 20 ГК України, держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб`єктів господарювання та споживачів. Кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб`єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб`єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб`єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов`язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.
Частинами 1 та 2 ст. 5 ГПК України унормовано, що здійснюючи правосуддя господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Згідно із ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
Частинами 1, 3 ст. 215 ЦК України унормовано, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Зміст правочину не може суперечити, зокрема, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1 ст. 203 ЦК України).
Згідно із ч. 3 ст. 228 ЦК України, у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.
Норма аналогічного змісту міститься у ч. 1 ст. 208 ГК України.
Як вже зазначалось судом, згідно із п. 3.2.2.6.2. Умов та правил надання послуг «КУБ», при настанні будь-якої з таких подій, зокрема, порушення Клієнтом будь-якого із зобов`язань, передбачених умовами видачі та погашення кредиту, в т.ч. у разі порушення цільового використання кредиту, Банк на свій розсуд має право, зокрема, змінити умови видачі та надання кредиту – вимагати від Клієнта дострокового повернення кредиту, сплати процентів за користування, виконання інших зобов`язань за кредитом у повному обсязі шляхом надсилання повідомлення. 
При цьому згідно ст.ст. 212, 611, 651 ЦК України за зобов`язаннями, терміни виконання яких не настали, терміни вважаються такими, що настали в зазначену у повідомленні дату. В цю дату Клієнт зобов`язується повернути Банку суму кредиту в повному обсязі, проценти за фактичний термін користування ним, повністю виконати інші зобов`язання за кредитом.        
16.01.24 між сторонами підписано за допомогою кваліфікованого електронного підпису пропозицію про зміну істотних умов кредитування ТОВ “Таврічеське МБ” (Позичальник/Клієнт), за договором, що укладений між АТ КБ “ПРИВАТБАНК” та Позичальником, яким є Заява про приєднання б/н від 20.10.21 разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг акціонерного товариства комерційний банк “ПРИВАТБАНК”, що розміщені в мережі Інтернет на офіційному сайті АТ КБ “ПРИВАТБАНК” за адресою https://privatbank.ua/terms (Кредитний договір) та встановлення наступних істотних умов кредитування за Кредитним договором починаючи з 16.01.24:
1. Сума заборгованості Позичальника за неповернутими кредитними коштами по Кредитному договору (Кредит) становить 981  289,61 грн, при цьому подальше надання Банком Позичальнику кредитних коштів за Кредитним договором не здійснюється. Тип кредиту за Кредитним договором переводиться в режим невідновлюваної кредитної лінії, при цьому заборгованість за Кредитом та нарахованими процентами за користування кредитними коштами підлягає поверненню Позичальником в порядку та на умовах передбачених Кредитним договором з урахуванням його змін визначених в цій пропозиції про зміну істотних умов кредитування за Кредитним договором.
2. Кінцевий термін повернення Кредиту встановлюється до 15.01.26 (включно). Погашення заборгованості за Кредитом (повернення кредиту) здійснюється Позичальником відповідно до графіку наведеного в п. 4 цієї пропозиції про зміну істотних умов кредитування за Кредитним договором.
Пунктом 4 визначено Графік погашення заборгованості починаючи з 01.02.24 по 15.01.26 включно.  
У свою чергу, ТОВ “Таврічеське МБ” не виконало умови кредитного договору від 20.10.21 та не здійснило оплату заборгованості у відповідності до встановленого Графіку погашення заборгованості. 
Проте, Відповідач-1 вважає, що з огляду на відсутність доказів узгодження сторонами умов пропозиції про зміну істотних умов кредитування від 16.01.24 та, відповідно, не укладання такої угоди, відсутні підстави вважати ТОВ “Таврічеське МБ” таким, що порушило виконання зобов`язання.
Натомість судом прийнято до уваги, що в матеріалах справи наявний доказ у вигляді підписання ОСОБА_2 , який є керівником (директором) ТОВ “Таврічеське МБ”, за допомогою кваліфікованого електронного підпису заяви-анкети про зміну умов договору, в якій зазначено, що останній підтверджує, що запропоновані зміни умов кредитного договору ним прийняті, та він має можливість виконати зобов`язання перед Банком в повному обсязі.
Також, з матеріалів справи слідує, що 19.02.24 та 29.02.24 АТ КБ “ПРИВАТБАНК” направив на електронну адресу та поштову адресу (відповідно) ТОВ “Таврічеське МБ” та ОСОБА_1 повідомлення-вимогу за вих. від 19.02.24 № LAKZPKUB0M3F9, в якій зазначено, що у зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором від 19.10.21 заборгованість станом на 19.02.24 складає: кредит – 981 289,61 грн, прострочений кредит – 40 887,07 грн, комісія – 211 400,99 грн та прострочена комісія – 17 617,67 грн.
Крім того, АТ КБ “ПРИВАТБАНК” попередило ТОВ “Таврічеське МБ” та ОСОБА_1 , що у випадку не погашення простроченої заборгованості у термін до 19.03.24 – строк (15.01.26), що узгоджений Кредитним договором № б/н від 19.10.21, з урахуванням Заяви-анкети про зміну умов договору від 16.01.24 та Пропозиції про зміну істотних умов кредитування за договором, буде вважатись таким, що настав 19.03.24.
Вказаною повідомленням-вимогою за вих. від 19.02.24 № LAKZPKUB0M3F9 АТ КБ “ПРИВАТБАНК” також, вимагає від Позичальника (ТОВ “Таврічеське МБ”) та Поручителя ( ОСОБА_1 ) здійснити наступні дії:
- сплатити прострочену заборгованість (у даному випадку 40  887,07 грн  простроченої суми кредиту) на умовах та порядку, що встановлені кредитним договором, що призведе до втрати чинності цієї вимоги;
- достроково повернути кредит разом із нарахованими відсотками за користування кредитом та неустойкою. 
ТОВ “Таврічеське МБ” (Позичальник) та ОСОБА_1 не здійснили до 19.03.24 оплату простроченої заборгованості.
За таких умов, дії АТ КБ “ПРИВАТБАНК” є правомірними та такими, що відповідають умовам кредитного договору від 20.10.21 та чинному законодавству України, що зумовлює відмову ТОВ “Таврічеське МБ” в задоволені зустрічного позову. Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Апелянт оскаржує рішення Господарського суду Запорізької області від 31.07.2024 лише в частині задоволення первісного позову, відтак апеляційне провадження здійснюється в межах вимог апеляційної скарги і судом не перевіряється законність та обґрунтованість рішення в іншій (неоскаржуваній) частині щодо вирішення зустрічного позову, доводів щодо якого апеляційна скарга не містить.
Натомість скаржник зазначає, що не можна погодитися з твердженням, що договір поруки № POR1633604457462 від 07.10.2021 укладено саме в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № б/н від 20.10.2021 та підтверджує факт надання згоди Відповідачем-2 на забезпечення виконання зобов`язань за ним. Також, в матеріалах справи відсутні докази підписання за допомогою КЕП пропозиції про зміни від 16.01.2024, проте суд дійшов висновку про їх укладення за відсутності відповідних протоколів створення КЕП як зі сторони Позивача, так і зі сторони Відповідача-1.
Щодо цього слід зауважити, що 20.10.2021 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір поруки № POR1633604457462, що підписаний із використанням кваліфікованого електронного підпису, предметом якого є надання поруки Відповідачем-2 за виконання зобов`язань Відповідача-1, які випливають з Договору (п. 1.1. Договору поруки). 
Відповідно до приписів ст. ст. 610, 554 Цивільного кодексу України, Боржник та Поручитель несуть відповідальність як солідарні боржники. 
Частина 1 статті 543 ЦК України визначає, що у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо
При цьому умовами          договору поруки № POR1633604457462 від 07.10.2021 чітко визначено зобов`язання сторін. 
Так, предметом цього договору є надання поруки Поручителем перед Кредитором за виконання Підприємством ТОВ ТАВРІЧЕСЬКЕ МБ, ЄДРПОУ 39305918, далі «Боржник» зобов`язань за угодами - приєднання до: 1.1.1. роздiлу 3.2.2. "Кредит КУБ" Умов та правил надання банківських послуг, далі Угода 1, по сплаті: 
а) процентної ставки за користування кредитом:
- За період користування кредитом згідно з п. 3.2.2.3.2 Угоди 1 - перші 6 місяців 1.6 відсотка (одна ціла шість десятих) в місяць від початкового розміру кредиту, починаючи з 7-го місяця – 1.4 відсотка (одна ціла чотири десятих) від початкового розміру кредиту;
- За період користування кредитом згідно з п. 3.2.2.3.3 Угоди 1 - 4,0% (чотири) відсотки в місяць від суми простроченої заборгованості; 
б) кредиту в розмірі 1 000 000 (один мільйон) грн. 
Якщо під час виконання «Угоди 1» зобов`язання Боржника, що забезпечені цим Договором збільшуються, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності Поручителя, Поручитель при укладанні цього Договору дає свою згоду на збільшення зобов`язань за «Угодою1» в розмірі таких збільшень. Додаткових узгоджень про такі збільшення з Поручителем не потрібні. 
Поручитель відповідає перед Кредитором за виконання зобов`язань за «Угодою 1» в тому ж розмірі, що і Боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. Згідно цього пункту Поручитель відповідає перед Кредитором всіма власними коштами та майном, яке належить йому на праві власності (п. 1.2. Договору поруки). 
Відповідно до п. 1.3 Договору поруки Поручитель з умовами «Угоди 1» ознайомлений. 
Таким чином, посилання на те, що Поричитель не міг знати умови кредитного договору який укладено пізніше ніж договір поруки є необґрунтованими, оскільки обидві угоди підписані в один день, що підтверджується протоколами перевірки підпису на угодах, а також самими документами, на яких містяться підписи Боржника/Поручителя, які наявні в матеріалах справи (т. 1 а.с. 27, 30-34, 36-41, 143)
Вказані обставини суд в повній мірі дослідив і надав їм належну оцінку.
Крім того, суд наголошує, що з матеріалів справи вбачається, що 16.01.2024 Відповідач-1 звернувся до АТ КБ "ПриватБанк" із Заявою-анкетою про зміну умов договору, відповідно до якої просив провести реструктуризацію кредиту на наступних умовах: КУБ - б/н від 20-10-2021:
Форма кредиту: строковий кредит;
Сума кредиту: сума фактичної заборгованості за основним боргом;
Строк кредиту: 24 місяців з дати реструктуризації; Графік погашення: перші 12 місяців - не менше ніж по 2% від сальдо заборгованості щомісячно, далі - рівними частинами щомісячно;
Нараховані та несплачені проценти/комісії: сплата рівними частинами протягом перших 12-ти місяців;
Проценти, що будуть нараховуватись, сплачуються в повному обсязі щомісяця згідно з чинними умовами договору;
Розмір процентної ставки: перші 6 місяців - зниження до 0,0001% річних, надалі з 7 го місяця – 1,4% в місяць. 
Судом встановлено, що за вказаною Заявою Банком було проведено реструктуризацію на запитуваних умовах, про що повідомлено ТОВ "ТАВРІЧЕСЬКЕ МБ" шляхом надсилання Пропозиції про зміну умов договору. 
Тобто саме за Заявою Позичальника було проведено реструктуризацію заборгованості, яку наразі відповідачі намагаються заперечити. 
Строк кредиту, розмір заборгованості, відсоткова ставка за кредитом та розмір платежів відповідає затребуваним Відповідачем-1 умовам та жодним чином не збільшує обсяг відповідальності Відповідача-2, адже фактично розмір процентної ставки був зменшений до мінімального розміру -0,0001% річних на пільговий період (6 місяців), а в подальшому його розмір був на рівні, визначеному кредитним договором № б/н від 20.10.2021.
В свою чергу, погоджені між сторонами 16.01.2024 нові умови кредитування з новим Графіком погашення заборгованості та визначенням кінцевого терміну повернення Кредиту до 15.01.2026 року (включно).
Наведеним вище спростовуються твердження скаржника про неукладення вищевказаної угоди про зміну умов кредитування та неправильне визначення судом строків погашення заборгованості за кредитним договором.
Щодо посилань апелянта про те, що одностороннє розірвання кредитного договору зі сторони Позивача було вчинено незважаючи на об`єктивну неможливість виконання Відповідачем-1 зобов`язань за кредитним договором у зв`язку з дією обставин непереборної сили. При оцінці вказаних обставин суд вдався до надмірного формалізму, зазначивши, що лист Торгово-промислової палати України від 28.02.22 № 2024/02.0-7.1 не можна вважати універсальним форс-мажорним сертифікатом і сертифікати повинні мати індивідуальний характер під кожен окремий господарський договір, варто зазначити таке. 
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язання – це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).
За загальним правилом, неможливість виконати зобов`язання внаслідок дії обставин непереборної сили відповідно до вимог законодавства є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання (частина перша статті 617 ЦК України). 
Надзвичайними є ті обставини, настання яких не очікується сторонами при звичайному перебігу справ. Під надзвичайними можуть розумітися такі обставини, настання яких добросовісний та розумний учасник правовідносин не міг очікувати та передбачити при прояві ним достатнього ступеня обачливості. 
Невідворотними є обставини, настанню яких учасник правовідносин не міг запобігти, а також не міг запобігти наслідкам таких обставин навіть за умови прояву належного ступеня обачливості та застосуванню розумних заходів із запобігання таким наслідкам. Ключовим є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести (пункт 38 постанови Верховного Суду від 21.07.2021 у справі №912/3323/20), а не лише таким, що викликає складнощі, або є економічно невигідним. 
Втім, форс-мажор є окремою, самостійною обставиною, яка звільняє від відповідальності за порушення договірних зобов`язань, яка характеризується тим, що обставини форс-мажору повинні виникнути після укладення договору, неможливість виконання зобов`язання повинна бути у період існування таких обставин і такі обставини повинні бути зазначені в договорі. 
Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами (частина друга статті 14-1 Закону України "Про Торгово-промислові палати в Україні").
Верховний Суд у постанові від 01.06.2021 у справі № 910/9258/20 наголосив на тому, що: «…форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона повинна довести, що ці обставини були форс-мажорними саме для даного випадку виконання зобов`язання …».
У постанові від 25.01.2022 у справі № 904/3886/21 Верховний Суд щодо застосування статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" зазначив, що: 
- ознаками форс-мажорних обставин є наступні елементи: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за даних умов здійснення господарської діяльності; 
- форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести. Сторона яка посилається на конкретні обставини повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність. Те, що форс-мажорні обставини необхідно довести, не виключає того, що наявність форс-мажорних обставин може бути засвідчено відповідним компетентним органом; 
- наявність форс-мажорних обставин засвідчується Торгово-промисловою палатою України та уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами відповідно до статей 14, 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати України" шляхом видачі сертифіката. 
Відповідно до ч. 3 ст. 14 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», торгово-промислова палата України засвідчує форс-мажорні обставини відповідно до умов договорів за зверненнями суб`єктів господарської діяльності.
Тобто, сертифікати повинні мати індивідуальний характер під кожен окремий господарський договір. 
Як встановлено судом, наявність форс-мажорних обставин у цій справі обумовлена повномасштабною військовою агресією російської федерації проти України. 
Так, Торгово-промислова палата України (далі - ТПП України) листом від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 засвідчила, що військова агресія російської федерації проти України стала підставою для введення воєнного стану та є форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили).
Вказаний лист ТПП України адресований "Всім кого це стосується", тобто необмеженому колу суб`єктів, а його зміст носить загальний інформаційний характер та констатує абстрактний факт наявності форс-мажорних обставин без доведення причинно-наслідкового зв`язку у конкретному зобов`язанні.
У постанові від 15.06.2023 у справі № 910/8580/22 Верховний Суд виклав наступні висновки:
- лист ТПП України від 28.02.2022 є загальним офіційним документом та не містить ідентифікуючих ознак конкретного договору, виконання якого стало неможливим через наявність зазначених обставин;
- форс-мажор, або ж обставини непереборної сили, - це надзвичайні та невідворотні обставини, настання яких призвело до об`єктивної неможливості виконати зобов`язання. Водночас сама по собі, зокрема, збройна агресія проти України, девальвація гривні, воєнний стан, не може автоматично означати звільнення від виконання будь-ким в Україні будь-яких зобов`язань, незалежно від того, існує реальна можливість їх виконати чи ні. Воєнний стан, девальвація гривні, як обставини непереборної сили, звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із нею обставин компанія/фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання;
- наявність сертифікату ТПП України про форс-мажор суд має оцінювати у сукупності з іншими доказами, тобто дані обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку. 
У постанові Верховного Суду від 07.06.2023 у справі № 912/750/22 викладено висновок про те, що лист ТПП України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 не можна вважати сертифікатом у розумінні статті 14-1 Закону України "Про торгово промислові палати в Україні", а також такий лист не є документом, який був виданий за зверненням відповідного суб`єкта (відповідача), для якого могли настати певні форс-мажорні обставини. 
У постанові від 07.06.2023 у справі № 906/540/22 Верховний Суд зазначив, що:
- ТПП України листом від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 засвідчила, що військова агресія російської федерації проти України стала підставою для введення воєнного стану та є форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили);
- вказаний лист ТПП України адресований "Всім кого це стосується", тобто необмеженому колу суб`єктів, його зміст носить загальний інформаційний характер та констатує абстрактний факт наявності форс-мажорних обставин без доведення причинно-наслідкового зв`язку у конкретному зобов`язанні;
- лист ТПП України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 не є безумовною підставою вважати, що форс-мажорні обставини настали для всіх без виключення суб`єктів. Кожен суб`єкт, який в силу певних обставин не може виконати свої зобов`язання за окремо визначеним договором, має доводити наявність в нього форс-мажорних обставин.
У постанові від 29.06.2023 у справі № 922/999/22 Верховний Суд виснував, що лист ТПП України від 28.02.2022, на який посилався скаржник у судах попередніх інстанцій, та яким визнано форс-мажорною обставиною військову агресію російської федерації проти України, є загальним офіційним документом та не містить ідентифікуючих ознак конкретного договору, зобов`язання, виконання якого стало неможливим через наявність зазначених обставин. Цей лист не можна вважати сертифікатом у розумінні статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні".
У постанові від 13.09.2023 у справі № 910/7679/22 Верховний Суд зазначив, що лист ТПП від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 є документом загального інформаційного характеру, цей лист не може вважатися сертифікатом ТПП, виданим відповідно до положень стаття 14-1 Закону "Про торгово-промислові палати в Україні", і не є доказом настання форс-мажору (обставин непереборної сили) для певного суб`єкта господарювання у конкретному зобов`язанні. Водночас Верховний Суд звертає увагу, що навіть за відсутності сертифіката ТПП, отриманого в передбаченому законом порядку, сторона не позбавлена можливості доводити наявність форс-мажорних обставин іншими доказами, якщо інше не встановлено законом чи договором.
В контексті заявлених вимог у справі № 908/887/24 господарським судом правильно зауважено, що лист Торгово-промислової палати України від 28.02.22 № 2024/02.0-7.1 не можна вважати універсальним форс-мажорним сертифікатом, адже такий не є доказом настання форс-мажорних обставин для всіх без виключення суб`єктів господарювання України з початком військової агресії російської федерації. Кожен суб`єкт господарювання, який в силу певних обставин не може виконати свої зобов`язання за окремо визначеним договором, має доводити наявність в нього форс-мажорних обставин.
В свою чергу, Верховний Суд у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.08.2022 у справі № 908/2287/17 зазначив, що сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами (подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі №926/2343/16, від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18, від 25.11.2021 у справі № 905/55/21). 
У зв`язку із наведеним, надані ТОВ «Таврічеське МБ» документи щодо наявності форс-мажорних обставин: супровідний лист, виданий Запорізькою обласною (військовою) державною адміністрацією разом з Запорізькою обласною радою від 14.03.23 разом з витягом з Протоколом з позачергового засідання регіональної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій Запорізької області від 14.03.23 р. № 7 не належними доказами, що засвідчують наявність форс-мажорних обставин для відповідача-1 в контексті виконання ним своїх зобов`язань за договором. 
Окрім того, згідно із ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Наявність форс-мажорних обставин (військові дії, окупація) є підставою лише для не застосування заходів відповідальності (сплата неустойки: пені та штрафів), але не є підставою для звільнення від виконання основного зобов`язання.
Таким чином, наслідки настання форс-мажорних обставин стосуються виключно настання відповідальності за невиконання/неналежне виконання договірних зобов`язань та не звільняють позичальника від обов`язку повернення отриманих в кредит коштів та сплати передбачених договором відсотків.
З огляду на усе вищевказане, колегія суддів відхиляє аргументи апелянта як необґрунтовані та такі, що не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку. 
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився із характером спірних правовідносин, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і обставини, надав їх належну правову оцінку.
Порушень або неправильного застосування судом норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлено.
Враховуючи те, що доводи апеляційної скарги не спростовують мотивів та висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, відсутні підстави для зміни чи скасування рішення Господарського суду Запорізької області від 31.07.2024.
Судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги на підставі положень ст. 129 ГПК України покладаються на її заявника.
Керуючись ст.ст. 129, 236, 269, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Запорізької області від 31.07.2024 у справі № 908/887/24 залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Запорізької області від 31.07.2024 у справі №908/887/24 залишити без змін.
Судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на ОСОБА_1 .
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, порядок і строки оскарження визначені ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови підписано 24.06.2025

Головуючий суддя                                                                      В.Ф. Мороз

Суддя                                                                                           О.Г. Іванов 

Суддя                                                                                           А.Є. Чередко