УХВАЛА

14 серпня 2025 року 
м. Київ 
справа № 380/19591/24
адміністративне провадження № К/990/32244/25  

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Кашпур О.В., перевірив касаційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 січня 2025 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03 червня 2025 року у справі №380/19591/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
У С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДПС у Львівській області від 16 вересня 2024 року №29-дс про застосування до начальника відділу супроводження судових спорів щодо відмови у реєстрації податкових накладних управління правового забезпечення Головного управління ДПС у Львівській області ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з займаної посади державної служби за вчинення дисциплінарного проступку, передбаченого пунктами 1, 2, 4, 5 частини другої статті 65 Закону України від 10 грудня 2015 року №889-VIII «Про державну службу»;
- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДПС у Львівській області від 17 вересня 2024 року №391-о про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу супроводження судових спорів щодо відмови у реєстрації податкових накладних управління правового забезпечення Головного управління ДПС у Львівській області за вчинення дисциплінарного проступку, передбаченого пунктами 1 (порушення Присяги державного службовця), 2 (порушення правил етичної поведінки державних службовців), 4 (дії, що шкодять авторитету державної служби), 5 (невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень) частини другої статті 65 Закону України від 10 грудня 2015 року №889-VIII «Про державну службу» (зі змінами) і вважати датою звільнення перший робочий день, наступний за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначений у документі про тимчасову непрацездатність;
- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДПС у Львівській області від 07 жовтня 2024 року №426-0 про визнання днем припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу супроводження судових спорів щодо відмови у реєстрації податкових накладних управління правового забезпечення Головного управління ДПС у Львівській області за вчинення дисциплінарного проступку, передбаченого пунктами 1 (порушення Присяги державного службовця), 2 (порушення правил етичної поведінки державних службовців), 4 (дії, що шкодять авторитету державної служби), 5 (невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень) частини другої статті 65 Закону України від 10 грудня 2015 року №889-VIII «Про державну службу» (зі змінами) 07 жовтня 2024 року;
- поновити ОСОБА_1 на роботі в Головному управлінні ДПС у Львівській області на посаді начальника відділу супроводження судових спорів щодо відмови у реєстрації податкових накладних управління правового забезпечення Головного управління ДПС у Львівській області з 08 жовтня 2024 року;
- стягнути з Головного управління ДПС у Львівській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 08 жовтня 2024 року до дати ухвалення судового рішення включно.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 13 січня 2025 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03 червня 2025 року, позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління ДПС у Львівській області від 16 вересня 2024 року №29-дс «Про накладення дисциплінарного стягнення».
Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління ДПС у Львівській області від 17 вересня 2024 року №391-о «Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 ».
Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління ДПС у Львівській області від 07 жовтня 2024 року №426-0 «Про проведення розрахунку з ОСОБА_1 ».
Поновлено ОСОБА_1 на роботі в Головному управлінні ДПС у Львівській області на посаді начальника відділу супроводження судових спорів щодо відмови у реєстрації податкових накладних управління правового забезпечення Головного управління ДПС у Львівській області з 08 жовтня 2024 року.
Стягнуто з Головного управління ДПС у Львівській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 153750 (сто п`ятдесят три тисячі сімсот п`ятдесят) грн 80 коп., без урахування податків і зборів.
Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі в Головному управлінні ДПС у Львівській області на посаді начальника відділу супроводження судових спорів щодо відмови у реєстрації податкових накладних управління правового забезпечення Головного управління ДПС у Львівській області з 08 жовтня 2024 року.
Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення з Головного управління ДПС у Львівській області на користь ОСОБА_1 заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 47223 (сорок сім тисяч двісті двадцять три) грн 46 коп., без урахування податків і зборів.
Ухвалою Верховного Суду від 21 липня 2025 року касаційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 січня 2025 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03 червня 2025 року у справі №380/19591/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - повернуто особі, яка її подала.
29 липня 2025 року Головне управління ДПС у Львівській області через підсистему «Електронний суд» повторно звернулось до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 січня 2025 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03 червня 2025 року у справі №380/19591/24. Скаржник просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
Відповідно до частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним. Тому касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами, які необхідно вказати у формі, визначеній пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України.
Зі змісту поданої касаційної скарги вбачається, що скаржник як на підставу касаційного оскарження посилається на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України.
Зокрема, скаржник вказує про відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування положень абзацу 2 частини першої статті 36, пункту 1 частини першої статті 62 та пункту 1 частини другої статті 65 Закону №889-VІІІ стосовно такого складу дисциплінарного проступку, як порушення Присяги державного службовця, в частині складової об`єктивної сторони дисциплінарного проступку - факту фігурування позивача у кримінальному провадженні (без відповідного процесуального статусу), що дискредитує та/або ганьбить особу позивача як державного службовця, підриває довіру до нього як носія влади та призводить до приниження державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.
Так, пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадках, зокрема, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
Водночас Верховний Суд зазначає, що оскарження судових рішень з підстави, передбаченої пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України вимагає не лише констатації факту відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а і визначення норми (норм) права, що потребує висновку, підстав необхідності такого висновку у подібних правовідносинах (усунення колізій норм права, визначення пріоритету однієї норми над іншою, тлумачення норми, тощо), а також значення, у чому, на думку скаржника, полягає неправильне застосування норми права, щодо якої необхідний висновок Верховного Суду та який вплив такий висновок буде мати для вирішення спору по суті.
Разом з цим, доводи скаржника щодо відсутності висновку Верховного Суду з питань застосування зазначених правових норм та відповідно потреби у такому висновку не пов`язані з наявністю колізій, можливістю неоднозначного тлумачення, їх різним застосування судами, натомість по своїй суті зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій щодо встановлення обставин справи та переоцінки доказів.
Проте, до повноважень Верховного Суду не належить дослідження доказів, встановлення фактичних обставин справи або їх переоцінка, тобто суб`єктом перегляду касаційним судом є виключно питання застосування права.
З огляду на викладене, Суд вважає необґрунтованими посилання скаржника на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження.
При цьому, Верховний Суд вже надавав пояснення щодо вказаної підстави касаційного оскарження та зазначив, що доводи касаційної скарги в контексті наявності передбаченої пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України підстави касаційного оскарження переважно зводяться до незгоди із оцінкою встановлених обставин справи, на підставі яких судами першої та апеляційної інстанцій зроблено висновки щодо відсутності у діях чи бездіяльності ОСОБА_1 ознак порушення Присяги державного службовця, а тому посилання скаржника в цій частині не узгоджуються з наведеною підставою касаційного оскарження судових рішень - пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України, однак скаржником так і не враховано зауважень, викладених Верховним Судом в ухвалі від 21 липня 2025 року, що свідчить ігнорування скаржником роз`яснень, які йому надавалися Верховним Судом.
Інших підстав, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України скаржником не зазначено.
Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, натомість, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).
Отже, відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження або їх некоректне (помилкове) визначення, або визначення безвідносно до предмета спору у конкретній справі, у якій подається касаційна скарга, унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
При цьому, такий недолік касаційної скарги зумовлює її повернення одноособово суддею, без аналізу колегією суддів дотримання решти вимог, визначених статтею 330 КАС України.
За таких обставин, касаційна скарга підлягає поверненню, як така, що не містить належно обґрунтованих підстав касаційного оскарження.
На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332 КАС України,
У Х В А Л И В :
Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 січня 2025 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03 червня 2025 року у справі №380/19591/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - повернути особі, яка її подала.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Копію ухвали направити скаржнику та іншим учасникам справи за допомогою підсистеми ЄСІТС «Електронний кабінет» (у разі його відсутності - засобами поштового зв`язку), а касаційну скаргу та додані до неї матеріали - у спосіб їхнього надсилання до суду адресатом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                    О.В. Кашпур