УХВАЛА
31 липня 2025 року
м. Київ
справа № 187/1407/21
провадження № 61-7425ск25 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Литвиненко І. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 02 листопада 2023 року 
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Петриківська державна нотаріальна контора, Головне управління Держгеокадастру 
у Дніпропетровській області, Петриківська селищна рада Дніпровського району Дніпропетровської області, про визнання свідоцтва про право 
на спадщину за законом недійсним та визнання права власності на частину будинку та частину земельної ділянки,
ВСТАНОВИВ:
17 червня 2025 року  ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку направила до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 02 листопада 2023 року 
у зазначеній справі.
Верховний Суд ухвалою від 24 червня 2025 року касаційну скаргу залишив 
без руху та встановив заявнику строк для усунення її недоліків. Також заявнику роз`яснено наслідки невиконання вимог ухвали суду.
07 липня 2025 року до Верховного Суду, на виконання вимог ухвали, надійшла заява ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку 
на касаційне оскарження судових рішень з додатками.
Проаналізувавши надані на усунення недоліків матеріали на відповідність вимогам частини другої статті 392 ЦПК України, Верховний Суд дійшов висновку, що недоліки касаційної скарги усунуто не у повному обсязі.
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) 
подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої 
статті 389 ЦПК України, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно 
у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного 
у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції 
в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Матеріали, які надійшли на усунення недоліків не містять касаційної скарги у новій редакції із зазначенням підстав касаційного оскарження згідно частини другої статті 389 ЦПК України.
Верховний Суд роз`яснює заявнику положення статті 400 ЦПК України, відповідно до якої переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що коректне зазначення підстав касаційного оскарження та їх належне обґрунтування 
є обов`язковою умовою щодо оформлення касаційної скарги, яке необхідне для вирішення питання про відкриття касаційного провадження та для подальшого розгляду касаційної скарги.
Також, ОСОБА_1 не виконано вимоги ухвали суду від 24 червня 2025 року, оскільки не визначено ціну позову щодо вимог майнового характеру та не надано доказів, які підтверджують вартість спірного нерухомого майна; не надано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі; не надано нову редакцію касаційної скарги, в якій чітко викладено у прохальній частині процесуальну вимогу касаційної скарги щодо судового рішення, яке оскаржується заявником, 
з урахуванням вимог статті 409 ЦПК України, та яка відповідає вимогам статті 392 ЦПК України; не надано копії скарги (в новій редакції) 
та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості осіб, які беруть участь 
у справі, або доказів надсилання касаційної скарги в новій редакції учасникам справи.
Ураховуючи наведене, вимоги ухвали Верховного Суду від 24 червня 
2025 року про залишення касаційної скарги без руху заявником в повному обсязі не виконано.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений 
та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).
Відповідно до пункту 11 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, неприпустимість зловживання процесуальними правами.
Згідно з частиною першою статті 44 ЦПК України учасники судового 
процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами 
не допускається.
Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка 
є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень 
та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services 
v. France» від 23 жовтня 1996 року, Reports 1996-V, p. 1544, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).
Згідно з положеннями частини другої статті 393 ЦПК України у разі 
якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддя постановляє відповідну ухвалу.
За змістом статті 185 ЦПК України, якщо заявник не усунув недоліки скарги у строк, встановлений судом, скарга вважається неподаною і повертається заявнику.
Оскільки недоліки касаційної скарги заявником в повному обсязі усунуто 
не було, вказане свідчить про невиконання ним вимог ухвали, 
що перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою і є підставою для визнання касаційної скарги неподаною та повернення її заявнику.
Суд роз`яснює, що повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню зі скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.
Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 02 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Петриківська державна нотаріальна контора, Головне управління Держгеокадастру 
у Дніпропетровській області, Петриківська селищна рада Дніпровського району Дніпропетровської області, про визнання свідоцтва про право 
на спадщину за законом недійсним та визнання права власності на частину будинку та частину земельної ділянки, вважати неподаною та повернути заявнику. 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                         І. В. Литвиненко