ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2025 року	Львів	Справа № 380/19273/24 пров. № А/857/2139/25	
                                                                                                                      № А/857/2415/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                                  Онишкевича Т.В.,
суддів                                                                      Гудима Л.Я., Судової-Хомюк Н.М.,
                                                                                                                                   
розглянувши у порядку письмового провадження у м. Львові апеляційні скарги Львівської митниці на рішення від 12 грудня 2024 року та додаткове рішення від 20 грудня 2024 року Львівського окружного адміністративного суду у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Лео Трейдінг» до Львівської митниці про визнання протиправними і скасування рішень про коригування митної вартості товарів та карток відмови,

суддя у І інстанції                                                            Гулкевич І.З., 
час ухвалення рішення                                                  не зазначено,
місце ухвалення рішення                                                  м. Львів,
дата складення повного тексту рішення                               12 грудня 2024 року,
 20 грудня 2024 року,

ВСТАНОВИВ :

У вересні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Лео Трейдінг» (далі – ТОВ «Лео Трейдінг») звернулося до суду з адміністративним позовом, у якому просило визнати протиправними і скасувати рішення про коригування митної вартості товарів (далі – Рішення) №UA209000/2024/400052/2 від 13.03.2024; №UA209000/2024/400058/2 від 27.03.2024; № UA209000/2024/200059/2 від 01.04.2024 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення (далі – Картка відмови) №UA209140/2024/000207; №UA209140/2024/000235; №UA209140/2024/000244 Львівської митниці (далі – Митниця).
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 12.12.2024 у справі №380/19273/24, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, позов було задоволено повністю.
При цьому суд першої інстанції виходив із того, що позивачем у відповідності до вимог статей 52, 53 Митного кодексу України (далі – МК0 було подано всі необхідні документи для митного оформлення імпортованих товарів за ціною договору, які не містили в собі будь-яких розбіжностей, зазначених в частині 3 статті 53 МК, а отже у митного органу не було підстав вимагати у декларанта додаткові документи для підтвердження митної вартості.
Зауваження митного органу, висловлені за наслідками опрацювання поданих позивачем документів, є безпідставними та не дозволяють визначити митну вартість за резервним методом.
Додатковим рішенням від 20.12.2024 суд першої інстанції заяву позивача про ухвалення додаткового судового рішення про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу задовольнив частково. Стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Митниці на користь ТОВ «Лео Трейдінг» витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3000 грн. У задоволенні вимог решти заяви відмовив. При ухваленні додаткового рішення суд виходив із того, що заявлена до відшкодування витрат на правничу допомогу сума у 11400,00 грн не відповідає їх реальності, розумності розміру та становить надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу таких витрат. Тому розмір витрат на професійну правничу допомогу, який підлягає стягненню з відповідача, має становити 3000 грн.
У апеляційному порядку вказані судові рішення суду першої інстанції оскаржено Митницею, яка просила такі скасувати та у задоволенні вимог ТОВ «Лео Трейдінг» відмовити.
На обґрунтування апеляційної скарги стосовно рішення суду від 12.12.2024 посилається на такі аргументи.
Щодо Рішення UA209000/2024/400052/2 від 13.03.2024.
Відповідно до вимог Закону України "Про приєднання України до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів" від 01.08.2006 №57-V та статей 5-6 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів графи 22 та 23 CMR - засвідчуються підписом перевізника.
Однак у поданій позивачем CMR підпис у вказаній графі відсутній.
У графі 3 CMR вказано місце розвантаження - Україна, а має бути зазначено конкретний географічний пункт.
У рахунку на оплату витрат на транспортування зазначено маршрут Зонгулдак-Порубне - Пустомити. 
У графі 20 митної декларації (далі – МД) задекларовано умови поставки FCA CAYCUMA ZONGULDAK. 
Суперечності у даних не дали змоги встановити точний маршрут перевезення, а отже перевірити правильність розрахунку складових митної вартості;
У графі 44 МД внесено реквізити документа « 3001» - платіжний документ, що стосується товару, однак документ до МД не доєднано. 
У графі 44 внесено реквізити документа « 3014» - прайс-лист, однак документ до МД не додано.
За власним бажанням декларантом надано висновок експерта щодо якісних та вартісних характеристик товару, однак документ не стосується цієї партії товару.
До митного оформлення надано додатки до контракту №38 від 16.02.2024. У додатку зазначено умови оплати - після відвантаження, що суперечить умовам, внесеним у рахунок-фактуру.
На вимогу декларантом було надано:
платіжну інструкцію №19 на суму 25680$. Інструкція посилається на проформу №202402161148 від 16.02.2024. Проформа до митного оформлення не надана. Сума платежу не відповідає сумі комерційного інвойсу. Ідентифікувати документ із цією поставкою неможливо.
прайс-лист;
експортну декларацію країни відправлення.
У додатково наданих декларантом документах не усунуто та не роз`яснено виявлені розбіжності.
Щодо Рішення  UA209000/2024/400058/2 від 27.03.2024:
У графі 22 поданої до митного оформлення CMR підпис та штамп відправника відсутні.
У графі 4 CMR зазначено місце завантаження – Стамбул. Проте у рахунку на оплату витрат на транспортування зазначено маршрут – Зонгулдак – Порубне - Пустомити. 
У графі 20 МД задекларовано умови поставки - FCA CAYCUMA ZONGULDAK.
Вказані суперечності не дали змоги встановити точний маршрут перевезення, а отже перевірити правильність розрахунку складових митної вартості.
У графі 44 МД внесено реквізити документа « 3001» - платіжний документ №28 від 22.03.2024 що стосується товару, однак документ до МД не доєднано.
Декларантом надано платіжну інструкцію №22 від 04.03.2024, у графі якої «призначення платежу» міститься посилання на проформу №202402201703 від 29.02.2024. Сума платежу не відповідає сумі комерційного інвойсу. У проформі зазначено, що платіж відбувається на умовах 30% / 70%, а надана платіжна інструкція не відповідає вказаному графіку.
У графі 44 внесено реквізити документа « 3014» - прайс-лист, однак документ до МД не доданий.
До митного оформлення надано специфікацію до контракту №41 . У додатку зазначено умови оплати - після відвантаження, що суперечить умовам, внесеним у рахунок-фактуру.
На вимогу митного органу декларантом було надано:
платіжну інструкцію №22 та №28. Сума платежів не відповідає графіку30% / 70%, зазначеному у проформі; ідентифікувати документи із цією поставкою неможливо;
прайс-лист.
У додатково наданих декларантом документах не усунуто та не роз`яснено виявлені розбіжності.
Щодо Рішення UA209000/2024/400059/2 від 01.04.2024.
Графа 22 CMR, поданої до митного оформлення, не засвідчена підписом відправника.
У графі 3 CMR зазначено місце розвантаження –Україна, однак відсутня назва конкретного пункту призначення.
У рахунку на оплату витрат на транспортування зазначено маршрут Зонгулдак-Порубне-Пустомити. У графі 20 МД задекларовано умови поставки FCA CAYCUMA ZONGULDAK.
Суперечності у даних не дали змоги встановити точний маршрут перевезення, а отже перевірити правильність розрахунку складових митної вартості.
Рахунок на оплату транспортних виплат складено 26.03.2024, проте відповідно до відміток на товаросупровідних документах вантаж прибув в Україну 28.03.2024. На момент складання рахунку, не могли бути відомі остаточні витрати, пов`язані із перевезенням.
Надана до митного оформлення заявка на перевезення не засвідчена підписом перевізника.
У графі 44 МД внесено реквізити документа « 3001» - платіжний документ №29 від 25.03.2024 що стосується товару, однак документ до МД не доєднано.
До митного оформлення надано специфікацію до контракту №43 . У додатку зазначено умови оплати - після відвантаження, що суперечить умовам , внесеним у рахунок-фактуру.
На вимогу митного органу декларантом було надано:
платіжну інструкцію №29. У графі «призначення платежу» міститься посилання на проформу 202403191706 , натомість до митного оформлення надана проформа 202403251321. Сума платежів не відповідає графіку 30% / 70%, ідентифікувати документи із цією поставкою неможливо;
експортна МД країни відправлення.
Висновок суду першої інстанції про те, що позивачем у відповідності до вимог статей 52, 53 МК подано всі необхідні документи для митного оформлення товару за ціною договору, які не містили в собі будь-яких розбіжностей, зазначених у частині 3 статті 53 МК, є необґрунтованим.
Наголошує на тому, що у графі 4 CMR має вказуватися саме місце завантаження товару, а тому відправка була здійснена саме з м. Стамбул. Відстань між м. Стамбул до Зонгулдак 325 км.
Оскільки рахунки на оплату підтверджують сплату за перевезення від м. Зонгулдак до кордону України, то перевезення за маршрутом між м. Стамбул і Зонгулдак не включено у ціну, що є порушенням частини 10 статті 58 МК.
Вибір місця поставки впливає на зобов`язання щодо завантаження й розвантаження товару у такому місці. Якщо поставка здійснюється на площах продавця, продавець відповідає за завантаження. Якщо ж поставка здійснюється в іншому місці, продавець не несе відповідальності за розвантаження товару.
Оскільки відвантаження товару здійснювалося не з адреси відправника (відповідно до договору умови поставки FCA GOLCUK, а юридична адреса відправника - KOSUYOLU MH. ALI NAZIMA SK. 5, KADIKOY , ISTANBUL) вартість навантаження товару не включена  у вартість  товару та не підтверджена документально, що унеможливлює обчислення вартості такої послуги.
Документального підтвердження того, що місце завантаження товарів є складом продавця, а отже і завантаження товарів на транспортний засіб здійснювалося за рахунок останнього ні під час митного оформлення товарів, ні у подальшому у порядку частини 8 статті 55 МК позивачем не надано. 
Висновки суду про те, що позивач здійснив передоплату за партію товару відповідно до рахунка-проформи № 202402161148 від 16.02.2024, що підтверджується платіжним дорученням № 19 на суму 25680 долари США апелянт вважає безпідставним. Платіжна інструкцію №19 на суму 25680$ посилається на проформу №202402161148 від 16.02.2024, Проформа до митного оформлення не надана. Сума платежу не відповідає сумі комерційного інвойсу; ідентифікувати документ із даною поставкою неможливо. Належних доказів на підтвердження факту оплати за товар декларантом до митного оформлення надано не було.
У додатково наданих декларантом документах не усунуто та не роз`яснено виявлені розбіжності. Це відповідно до частини 6 статті 54 МК є підставою для відмови у митному оформленні за заявленою декларантом митною вартістю.
Надані позивачем документи для митного оформлення товару усупереч вимогам статті 254 МК не були перекладені українською мовою.
У відзиві на цю апеляційну скаргу Митниці ТОВ «Лео Трейдінг» підтримало доводи, викладені у оскаржуваному судовому рішенні, заперечило обґрунтованість апеляційних вимог та просило залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Звертає увагу апеляційного суду на те, що для перевезення товару позивач уклав договір на транспортне обслуговування № 09/06-1 від 09.06.2023 з ТОВ «Бета-Інвес Логістік». Вартість транспортування товару до митного кордону з Україною із Зонгулдак (Туречиина) визначено у рахунку-фактурі № СФ-0000171 від 08.03.2024 року та становить 95000,00 грн.
Поставка товару відбувалась із Зонгулдак (Туреччина), як з місця навантаження, яке визначив продавець у рахунку-фактурі від 06.03.2024 року № ESE2024000000387.
Умови поставки у рахунку-фактурі від 06.03.2024 року № ESE2024000000387 визначені FCA: Сaycuma, Zonguldak.
Окрім того, для перевезення товару позивач, як Замовник, уклав договір транспортного експедирування вантажів автомобільним транспортом в міжнародному сполученні №881/1 від 30.03.2022 року з ТОВ «Інтер лайн сервіс».
Вартість транспортування товару до митного кордону з Україною із Зонгулдак (Туреччина) визначено у рахунку-фактурі № 17/03 від 26.03.2024 та становить 105000,00 грн.
Згідно з рахунком-фактурою від 20.03.2024 року № ESE2024000000486 поставка із Зонгулдак (Туреччина). Умови поставки FCA: Сaycuma, Zonguldak.
Відповідно до рахунку-фактури № СФ-0000238 від 26.03.2024 вартість транспортного перевезення із Зонгулдак (Туреччина) до кордону з Україною становить 95000,00 грн.
Згідно із рахунком-фактурою від 22.03.2024 року № ESE2024000000509 поставка із Зонгулдак, Туреччина. Умови поставки FCA: Сaycuma, Zonguldak.
Поставка товарів у всіх випадках відбувалась відповідно до умов договору із місця завантаження товару, визначеного продавцем. Маршрут перевезення підтверджується належними первинними документами.
Зауваження митного органу щодо заповнення CMR є безпідставними та не могли вплинути на митну вартість товару. Головний офіс продавця розташовано у м. Стамбул, що підтверджується самим контрактом купівлі-продажу. Вказане пояснює зазначення у CMR м. Стамбул.
У зв`язку з тим, що до ціни товару вже включено вартість навантаження, до договорів щодо перевезення товару не включалися обов`язки перевізника чи експедитора щодо навантаження товару. Позивач передбачив забезпечення навантаження товару, як свій обов`язок для того, щоб такого обов`язку не було у перевізника і не було необхідності двічі оплачувати за завантаження товару, яке здійснюється продавцем. 
Безпідставними є аргументи відповідача про те, що на рівень митної вартості впливає місце розвантаження на території України. У рішеннях про коригування митної вартості не зазначено про те, що перевірка пропорційності розподілу витрат по території України викликала сумнів у митного органу під час митного оформлення товарів. Водночас із документів, які долучені до кожного рішення про коригування митної вартості товарів (комерційні рахунки-фактури, рахунки щодо витрат на транспортування, пакувальні листи, рахунки-проформи) вбачається, що місцем розвантаження товару є м. Пустомити, Україна. Наведені обставини вказують на те, що поставка товару відбувалась відповідно до умов договору.
Вважає безпідставними доводи Митниці про відсутність доказів на підтвердження факту оплати за товар у декларанта. 
За умовами контракту купівлі-продажу № 171122 від 17.11.2022 точну кількість та остаточну вартість певної партії товару вказано в інвойсах. Умови оплати зазначені у Специфікації та Проформі Інвойс на певну партії товару. У разі переплати вона зараховується у рахунок майбутніх поставок. У разі недоплати, Покупець зобов`язується здійснити доплату не пізніше, ніж за 30 днів з моменту поставки певної партії Товару.
16.02.2024 року Продавець сформував рахунок-проформу № 202402161148 на суму 53680 долари США кількістю 44 т. Вартість 1 т товару становить 1220 доларів США.
Згідно з рахунком-фактурою від 06.03.2024 № ESE2024000000387 вартість 1 кг товару становить 1,220 долара США, а загальна вартість товарів, які постачаються, становить 26811,94 доларів США.
Позивач здійснив передоплату за партію товару відповідно до рахунка-проформи №202402161148 від 16.02.2024 року, що підтверджується платіжним дорученням № 19 на суму 25680 долари США (щодо рішення UA209000/2024/400052/2 від 13.03.2024).
27.02.2024 Продавець сформував рахунок-проформу № 202402271752 на суму 107360 доларів США кількістю 88 т. Вартість 1 т товару становить 1220 доларів США.
Згідно з рахунком-фактурою від 20.03.2024 року № ESE2024000000486 вартість 1 кг товару становить 1,220 доларів США, а загальна вартість товарів, які постачаються, становить 25848,14 доларів США.
Позивач здійснив передоплату за партію товару відповідно до рахунка-проформи №202402271752 від 27.02.2024, що підтверджується платіжним дорученням № 28 на суму 25710,33 долари США (щодо рішення № UA209000/2024/400058/2 від 27.03.2024).
25.03.2024 року Продавець сформував рахунок-проформу № 202403251321 на суму 22570 доларів США кількістю 18,5 т. Вартість 1 т товару становить 1220 доларів США.
Згідно з рахунком-фактурою від 22.03.2024 року № ESE2024000000509 вартість 1 кг товару становить 1,220 доларів США, а загальна вартість товарів, які постачаються, становить 22568,78 доларів США.
Станом на 28.03.2024 року у позивача була переплата перед продавцем на суму 25500 доларів США, що відображено у акті звірки (щодо рішення № UA209000/2024/200059/2 від 01.04.2024).
Отже, на підставі рахунків-проформ здійснювалась часткова оплата за товар, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями, а також відображено у актах звірки, які надавалися митному органу під час митного оформлення товарів.
Таким чином, розбіжностей між документами щодо вартості 1 кг товару, а також загальної вартості товару, яка визначена в комерційних рахунках-фактурах, митних деклараціях, немає.
Сукупність всієї поданої декларантом документації дає всі підстави визначити вартість товару та перевірити правильність її визначення декларантом. 
Відповідач не вказує як наведені невідповідності (розбіжності) могли вплинути на митну вартість імпортованого позивачем товару: не наводить ні відповідних розрахунків складових митної вартості, та не зазначає відповідних документів, які б підтверджували саме таку митну вартість, яку митниця визначила за резервним методом.
Митний орган не вказав чому з наданих до митного оформлення документів неможливо визначитись з правильністю (неправильністю) визначення декларантом митної вартості товару, а навів лише пропозицію надання додаткових документів за переліком, встановленим частиною 3 статті 53 МК.
Вимоги митного органу стосовно перекладу на українську мову документів, які складено англійською мовою, як офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, та іноземною мовою міжнародного спілкування, не ґрунтується на законі. 
У апеляційній скарзі на додаткове рішення суду першої інстанції від 20.12.2024 у справі Митниця просила таке скасувати та відмовити у задоволенні вимог позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Вимоги за цією апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що справа є  типовою і щодо такої категорії справ існує безліч правових висновків Верховного Суду. Така послуга, як аналіз документів, є складовою частиною послуги підготовка позовної заяви та штучно виділена для збільшення розміру вартості правової допомоги. Представником позивача неодноразово подавалися позовні заяви у цій категорії справ, у тому числі в інтересах ТОВ «Лео Трейдінг».
Послуга консультації клієнта і роз`яснення з правових питань є незрозумілою, оскільки ТОВ «Лео Трейдінг» неодноразово зверталося до суду у такій категорії справ, яка не є складною, а написання позовної заяви не вимагало значної юридичної і технічної роботи, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складеність процесуальних документів не є важкими для такого високого розміру гонорару.
При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. 
У позовній заяві містяться загальні обґрунтування та посилання на норми закону без надання аналізу щодо того, як такі норми, на думку позивача, мають застосовуватись до спірних правовідносин. Наведена адвокатом позивача у позовній заяві позиція є універсальною, висновки щодо застосування норм права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, фактично взяті із судової практики Верховного Суду на яку посилається позивач та може бути використана й у інших справах практично без внесення змін до відповідних процесуальних документів.
Щодо складання відповіді на відзив, то зазначений документ багато в чому дублює позовну заяву, там зазначені ідентичні норми права, а тому такий не потребував ні багато часу, ні додаткового вивчення судової практики чи аналізу. 
З наданого позивачем розрахунку сум гонорару за надану професійну правничу допомогу вбачається, що сума, яку представник позивача просить відшкодувати, як витрати позивача на професійну правничу допомогу, не співмірні із даною категорією спору та виконаною адвокатом роботою. 
У відзиві на апеляційну скаргу Митниці на додаткове рішення суду першої інстанції у справі від 20.12.2024 ТОВ «Лео Трейдінг» заперечило обґрунтованість вимог апелянта та просило залишити таке судове рішення без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Наполягає на тому, що розмір судових витрат на професійну правничу допомогу у сумі 11400 грн, які просив стягнути позивач, становить лише 7,96 % від ціни позову. Розмір витрат не перевищував розміру, заявленого в попередньому розрахунку судових витрат. Розмір гонорару у справі не залежав від витраченого часу, оскільки він є фіксованим та не змінюється від обсягу виконаної роботи.\
Суд першої інстанції, частково задовольняючи заяву про стягнення судових витрат та зменшив розмір правничої допомоги до 3000 грн, що становить 2,1% від ціни позову.
Якби позивач звертався до суду із окремими позовами по кожному рішенню про коригування митної вартості товарів, то фактично суд зменшив вартість правничої допомоги за одним рішенням та карткою відмови з 3800 грн до 1000 грн. 
Отже, додаткове рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, правову оцінку обставинам справи судом надано правильно, а доводи апеляційної скарги є необґрунтованими.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається у порядку письмового провадження.
Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог скаржника, виходячи із такого.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ТОВ «Лео Трейдінг» (Покупець) та Ессел Селюлоз ВЕ Кягит Санаї Тіджарет Анонім Шіркеті (Essel Seluloz VE Kagit SAN TIC AS) (Туреччина) (Продавець) уклали договір купівлі-продажу № 171122 від 17.11.2022, за умовами якого Продавець продає, а Покупець приймає та оплачує товари, відповідно до його умов. 
Ціни на товари встановлені у доларах США і включають вартість упаковки, пакувальних матеріалів, маркування, навантаження та виконання експортних формальностей у країні Продавця. Загальна вартість товарів, що поставляється за контрактом, складається із сум усіх комерційних інвойсів Продавця. 
Базовими умовами доставки є FCA Стамбул, якщо інше не зазначено в Специфікації та Проформі Інвойс у відповідності до ІНКОТЕРМС-2020. 
Оплата здійснюється шляхом банківського переказу на рахунок Продавця згідно із Специфікацією та Проформою Інвойс на кожну партію Товарів. Валюта платежу - долари США.
За наслідками реалізації вказаного контракту позивачем було подано Митниці МД 12.03.2024 №24UA209140007343U3 задля митного оформлення імпортованого товару, у якій його митна вартість визначена за ціною договору (контракту).
Для підтвердження задекларованої митної вартості товару та обраного методу її визначення митному органу було надано такі документи: 
зовнішньоекономічний договір №171122 від 17.11.2022;
доповнення до зовнішньоекономічного договору №38 від 16.02.2024;
рахунок-фактуру (інвойс) ESE2024000000387 від 06.03.2024; 
договір про перевезення №09/06-1 від 09.06.2023;
автотранспортну накладну 00320 від 07.03.2024; 
сертифікат про походження товару А1670160 від 06.03.2024; 
банківський платіжний документ №19 від 26.02.2024; 
рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг СФ-0000171 від 08.03.2024; 
прейскурант 16/02 від 16.02.2024; 
висновок про вартісні характеристики товару №25/146 від 11.09.2023;
копію МД країни відправлення 24341300ЕХ00185596 від 06.03.2024; 
копію МД країни відправлення №24TR34130000681310 від 07.03.2024;
інші некласифіковані документи №05/03/2024-1 від 06.03.2024 та №08/03-1 від 08.03.2024.
За наслідками опрацювання поданих документів митний орган на підставі приписів частин 3, 4 статті 53 МК надіслав позивачу повідомлення про необхідність надання додаткових документів для підтвердження митної вартості товарів.
У відповідь на вимоги відповідача позивачем було надано відповідь.
За результатами розгляду МД №24UA209140007343U3 від 12.03.2024 та доданих документів 13.03.2024 Митниця прийняла Рішення №UA209000/2024/400052/2/2, у якому вказала, що за результатами проведеного митного контролю було встановлено таке:
відповідно до вимог Закону України «Про приєднання України до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів» від 01.08.2006 №57-V та статей 5-6 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (Женева, 19травня 1956) у графах 22 та 23 CMR зазначаються підпис та штамп відправника товару. У вказаних графах відсутні підписи. Зазначені графи заповнені із недотриманням вимог Конвенції;
у графі 3 CMR зазначено місце розвантаження Україна, відсутня назва конкретного пункту призначення;
у рахунку на оплату витрат на транспортування зазначено маршрут Зонгулдак-Порубне-Пустомити. У графі 20 МД задекларовано умови поставки FCA CAYCUMA ZONGULDAK, протиріччя у даних не дає змоги встановити точний маршрут перевезення, а отже перевірити правильність розрахунку складових митної вартості;
у графі 44 МД внесено реквізити документу 3001 - платіжний документ, документ до МД не доєднано;
у графі 44 внесено реквізити документа 3014 - прайс лист, документ до МД не доєднано;
за власним бажанням декларантом надано висновок експерта щодо якісних та вартісних характеристик товару. Документ не стосується даної партії товару;
до митного оформлення надано додатки до контракту №38 від 16.02.2024. У додатку зазначено умови оплати - після відвантаження, що суперечить умовам, внесеним у рахунок-фактуру.
На вимогу митного органу про надання додаткових документів декларантом було надано: платіжну інструкцію №19 на суму 25680 доларів США. Інструкція посилається на проформу №202402161148 від 16.02.2024. Проформа до митного оформлення не надана. Сума платежу не відповідає сумі комерційного інвойсу; ідентифікувати документ із даною поставкою неможливо; прайс-лист, експортна МД країни відправлення.
У додатково наданих декларантом документах не усунуто та не роз`яснено виявлені розбіжності, що є підставою для відмови у митному оформленні за заявленою декларантом митною вартістю відповідно до частини 6 статті 54 МК.
У зв`язку із неможливістю застосування попередніх методів визначення митної вартості через відсутність необхідної інформації застосовано метод 2ґ (стаття 64 МК). Джерелом інформації для коригування митної вартості слугувала МД № UA403020/2024/000307 від 08.01.24, де митна вартість товару із схожими характеристиками становила 1.6686 долар США/кг. Коригування на обсяг партії та комерційні рівні не проводилось.
Відтак, Митницею було відмовлено у митному оформленні задекларованого позивачем товару та оформлено Картку відмови № UA209140/2024/000207.
Окрім того, з метою митного оформлення імпортованого товару на виконання зазначеного зовнішньоекономічного контракту ТОВ «Лео Трейдінг» подало Митниці МД від 27.03.2024 №24UA209140008764 U4, у якій митна вартість товару визначена за ціною договору (контракту).
Для підтвердження задекларованої митної вартості товару та обраного методу її визначення митному органу було надано такі документи: 
зовнішньоекономічний договір №171122 від 17.11.2022;  
доповнення до зовнішньоекономічного договору №40 від 20.02.2024; №41 від 27.02.2024;
договір про перевезення №881/1 від 30.03.2022;
рахунок-проформу №202402201703 від 29.02.2024; 
рахунок-проформу №202402271752 від 27.02.2024; 
рахунок-фактуру №ESE2024000000486 від 20.03.2024; 
пакувальний лист б/н від 20.03.2024;
автотранспортну накладну №001699 від 22.03.2024; 
сертифікат про походження товару А1308523 від 22.03.2024; 
банківські платіжні документи №22 від 04.03.2024; №28 від 22.03.2024;
рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг №17/03 від 26.03.2024; 
прейскуранти №20/02 від 20.02.2024; №27/02 від 27.03.2024; 
інші некласифіковані документи №08/03-1 від 08.03.2024, №17/03 від 19.03.2024; 
копію МД країни відправлення 24341200ЕХ00104954 від 22.03.2024; 
копію МД країни відправлення №24TR34120000448692 від 22.03.2024.
У відповідності до приписів частин 3, 4 статті 53 МК митний орган за наслідками опрацювання поданих документів направив позивачу повідомлення про надання додаткових документів для підтвердження задекларованої митної вартості товарів.
На виконання вимоги відповідача позивачем було надано відповідь.
За результатами розгляду МД №24UA209140008764U4 від 27.03.2024 та доданих документів Митниця 27.03.2024 прийняла Рішення № UA209000/2024/400058/2, у якому зазначила, що під час здійснення митного контролю було встановлено таке:
відповідно до вимог Закону України «Про приєднання України до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів» від 01.08.2006 №57-V та статей 5-6 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (Женева, 19 травня 1956) у графі 22 CMR зазначаються підпис та печатка відправника товару. Підпис відправника у вказаній графі відсутній;
у графі 4 CMR зазначено місце завантаження Стамбул. Проте у рахунку на оплату витрат на транспортування зазначено маршрут- Зонгулдак-Порубне-Пустомити. У гр.20 МД задекларовано умови поставки FCA CAYCUMA ZONGULDAK, суперечності у даних не дають змоги встановити точний маршрут перевезення, а отже перевірити правильність розрахунку складових митної вартості;
у графі 44 МД внесено реквізити документу 3001 - платіжний документ №28 від 22.03.2024 що стосується товару, документ до МД не доєднано;
декларантом надано платіжну інструкцію №22 від 04.03.2024, у графі призначення платежу міститься посилання на проформу №202402201703 від 29.02.2024. Сума платежу не відповідає сумі комерційного інвойсу; у проформі зазначено, що платіж відбувається на умовах 30% / 70%, надана платіжна інструкція не відповідає вказаному графіку;
у графі 44 внесено реквізити документа 3014 – прайс-лист, документ до МД не доєднано;
до митного оформлення надано специфікацію до контракту №41. У додатку зазначено умова оплати - після відвантаження, що суперечить умовам, внесеним у рахунок-фактуру.
На вимогу митного органу декларантом було надано: платіжну інструкцію №22 та №28. Сума платежів не відповідає графіку 30% / 70%, зазначеному у проформі; ідентифікувати документи із цією поставкою неможливо; прайс-листи. 
У додатково наданих декларантом документах не усунуто та не роз`яснено виявлені розбіжності, що є підставою для відмови у митному оформленні за заявленою декларантом митною вартістю відповідно до частини 6 статті 54 МК.
У зв`язку із неможливістю застосування попередніх методів визначення митної вартості через відсутність необхідної інформації застосовано метод 2ґ (стаття 64 МК). Джерелом інформації для коригування митної вартості слугувала МД № UA403020/2024/000307 від 08.01.24, де митна вартість товару з схожими характеристиками становила 1,6686 доларів США/кг. Коригування на обсяг партії та комерційні рівні не проводилось.
Відтак, Митницею було відмовлено у митному оформленні задекларованого позивачем товару та оформлено Картку відмови № UA209140/2024/000235.
Окрім того, за наслідками виконання зазначеного зовнішньоекономічного договору позивач з метою митного оформлення імпортованого товару подав Митниці МД №24UA209140009120U0 від 01.04.2024, у якій митну вартість товару визначив за ціною договору (контракту).
Для підтвердження задекларованої митної вартості товару та обраного методу її визначення митному органу було надано такі документи: 
зовнішньоекономічний договір №171122 від 17.11.2022;
доповнення до зовнішньоекономічного договору №43 від 25.03.2024;
договір про перевезення №09/06-1 від 09.06.2023;
рахунок-проформу №202403251321 від 25.03.2024; 
рахунок-фактуру інвойс №ESE2024000000509 від 22.03.2024; 
автотранспортну накладну №00241 від 25.03.2024; 
декларацію про походження товару ESE2024000000509 від 22.03.2024; 
банківський платіжний документ №29 від 25.03.2024; 
рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору СФ-0000238 від 26.03.2024; 
прейскурант №25/03 від 25.03.2024; 
некласифіковані документи №08/03-1 від 08.03.2024, №21/03/2024-1 від 21.03.2024;
копію МД країни відправлення 24341300ЕХ00245698 від 25.03.2024; 
копію МД країни відправлення №24TR34130000893159 від 25.03.2024.
У відповідності до приписів частин 3, 4 статті 53 МК митний орган за наслідками опрацювання поданих документів направив позивачу повідомлення про надання додаткових документів для підтвердження задекларованої митної вартості товарів.
На виконання вимоги відповідача позивачем було надано відповідь.
За результатами розгляду МД №24UA209140009120U0 від 01.04.2024 та доданих документів Митниця 01.04.2024 прийняла Рішення №UA209000/2024/200059/2, у якому зазначила, що під час здійснення митного контролю було встановлено таке:
відповідно до вимог Закону України «Про приєднання України до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів» від 01.08.2006 №57-V та статей 5-6 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (Женева, 19 травня 1956) у графі 22 CMR зазначаються підпис та печатка відправника товару. Підпис відправника у вказаній графі відсутній;
у графі 3 CMR зазначено місце розвантаження Україна, відсутня назва конкретного пункту призначення;
у рахунку на оплату витрат на транспортування зазначено маршрут Зонгулдак-Порубне-Пустомити. У графі 20 МД задекларовано умови поставки FCA CAYCUMA ZONGULDAK. Суперечності у даних не дають змоги встановити точний маршрут перевезення, а отже перевірити правильність розрахунку складових митної вартості;
рахунок на оплату транспортних виплат складено 26.03.2024, проте відповідно до відміток на товаросупровідних документах вантаж прибув в Україну 28.03.2024, на момент складання рахунку не могли бути відомі остаточні витрати, пов`язані із перевезенням;
надана заявка про перевезення не засвідчена підписом перевізника;
у рахунку на транспортування відсутнє прізвище особи, яка склала рахунок;
у графі 44 МД внесено реквізити документу 3001 - банківський платіжний документ №29 від 25.03.2024, що стосується товару, документ до МД не доєднано;
до митного оформлення надано специфікацію до контракту №43. У додатку зазначено умови оплати - після відвантаження, що протирічить умовам, внесеним у рахунок-фактуру.
На вимогу митного органу декларантом було надано: платіжну інструкцію №29, експортну МД країни відправлення.
У додатково наданих декларантом документах не усунуто та не роз`яснено виявлені розбіжності, що є підставою для відмови у митному оформленні за заявленою декларантом митною вартістю відповідно до частини 6 статті 54 МК.
У зв`язку із неможливістю застосування попередніх методів визначення митної вартості через відсутність необхідної інформації застосовано метод 2ґ (стаття 64 МК). Джерелом інформації для коригування митної вартості слугувала МД № UA403020/2024/000307 від 08.01.2024, де митна вартість товару із схожими характеристиками становила 1,6686 доларів США/кг. Коригування на обсяг партії та комерційні рівні не проводилось.
Відтак, Митницею було відмовлено у митному оформленні задекларованого позивачем товару та оформлено Картку відмови № UA209140/2024/000244.
ТОВ «Лео Трейдінг» не погодилося із вказаними Рішеннями та Карткою відмови Митниці і звернулося до адміністративного суду із позовом, що розглядається. 
При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваними рішеннями та доводам апелянта, що викладені у апеляційних скаргах, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Приписами частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із положеннями пункту 24 частини 1 статті 4 МК митний контроль – це сукупність заходів, що здійснюються митними органами в межах своїх повноважень з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.
Відповідно до приписів статей 49, 50 МК митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.
Згідно із частинами 4, 5 статті 58 МК митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. При цьому ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Частиною 3 статті 318 МК встановлено, що митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.
Як визначено у статті 50 МК, що відомості про митну вартість товарів використовуються для нарахування митних платежів; застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; ведення митної статистики; розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки.
Згідно із частиною 1 статті 51, частиною 1 та 2 статті 52 МК митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу; заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант який заявляє митну вартість товару зобов`язаний подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
Згідно із частинами 1 та 2 статті 53 МК у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, що встановлені частиною 2 зазначеної статті є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Відповідно до частини 3 статті 53 МК у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, які як: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Приписами частин 1 та 2 статті 54 МК передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 2 частини 5 вказаної статті МК органу доходів і зборів, з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів, надано право письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.
Згідно із частиною 4 статті 53 МК у разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; розрахунок ціни (калькуляцію).
Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій – четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості (частина 6 статті 54 МК). 
У разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (частина 7 статті 54 МК).
Відповідно до частини 1 статті 55 МК рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Приписами статті 57 МК передбачено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); другорядні: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Окрім того, відповідно до частини 6 статті 53 МК декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.
На підставі аналізу матеріалів справи та позицій сторін, викладених у заявах по суті справи, апеляційний суд дійшов переконання, що на стадії апеляційного перегляду суть публічно-правового спору, що розглядається, зводиться до перевірки висновку суду першої інстанції про те, що сумніви Митниці у правильному визначенні декларантом митної вартості імпортованого ним товару були необґрунтовані, що свідчить про безпідставність коригування заявленої позивачем його митної вартості. 
При оцінці доводів Митниці про те, що подані декларантом до митного контролю та оформлення документи не містили усіх даних, необхідних для визначення митної вартості, а також містили розбіжності, що викликало необхідність у витребуванні у декларанта додаткових документі, апеляційний суд зазначає таке.
Оцінюючи зауваження митного органу щодо виявлених недоліків в оформленні поданих декларантом до митного оформлення CMR суд апеляційної інстанції зазначає таке.
В силу приписів частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд першої інстанції слушно врахував при вирішенні спору висновки, що містяться у постанові Верховного Суду від 20.06.2023 у справі №380/1221/20, відповідно до яких у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. Відповідно до статті 4 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, складанням вантажної накладної підтверджується договір перевезення. Таким чином, умови міжнародного перевезення товарів не стосуються й безпосередньо не впливають на ціну товару. У зв`язку з чим, самі по собі недоліки щодо оформлення CMR, не є такими, що можуть бути підставою для сумніву щодо правильності визначення митної вартості товарів.
Водночас слід погодитися із судом першої інстанції у тому, що товарно-транспортна накладна (CMR) у розумінні приписів частини 2 статті 53 не є документом, інформація з якого безпосередньо має значення для визначення митної вартості імпортованого товару. При цьому недоліків щодо кількісних та якісних характеристик товару, вказаного у таких CMR, митним органом не встановлено.
Попри те, на переконання апеляційного суду, зазначення у CMR місцем розвантаження товару - Україна, а не конкретного географічного пункту, на можливість підтвердження заявленої митної вартості не впливає, оскільки при визначенні такої береться до уваги лише вартість транспортних витрат до кордону України. 
Окрім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що CAYCUMA (Чайкума) є містом в провінції Зонгулдак Чорноморського регіону Туреччини, центр округу Чайкума. Тому зауваження митного органу щодо розбіжностей між задекларованими умовами поставки - FCA CAYCUMA ZONGULDAK та рахунком на оплату витрат на транспортування за маршрутом-Зонгулдак-Порубне-Пустомити є безпідставними.  
Щодо порушення, на переконання митного органу, позивачем термінів та умов оплати за товар, то суд апеляційної інстанції в силу приписів частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» звертає увагу на усталену правову позицію, викладену Верховним Судом, зокрема, у постановах від 17.04.2018 у справі № 815/329/17, від 01.03.2023 по справі № 420/18880/21, відповідно до якої фактична оплата за поставлений товар, як і спосіб здійснення такої оплати (готівковий, безготівковий), так і часові рамки оплати (передоплата, післяплата, відстрочка) не впливають на ціну (розмір оплати) товару, що передбачена контрактом. У зв`язку із цим відомості про умови оплати товару не повинні братися митним органом до уваги при контролі за митною вартістю, а відтак суперечності між цими відомостями не можуть бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару.
Надаючи оцінку зауваженням митного органу щодо того, що рахунок на перевезення датований 26.03.2024, а вантаж прибув в Україну 28.03.2024 і на момент складання такого рахунку не були відомі всі складові витрат, суд першої інстанції доречно звернув увагу на те, що за умовами договору на транспортне обслуговування №09/06-1 від 09.06.2024 ціни на послуги узгоджуються сторонами в заявках і вказуються у рахунках перевізника. У наданому митному органу рахунку на організацію транспортування та експедицію вантажу зазначені усі послуги та вартість їх надання експедитором, а отже дата виставленого експедитором рахунку не впливає на можливість підтвердження заявленої митної вартості товару.
Відсутність підпису перевізника у наданій до митного оформлення заявці на перевезення не впливає на визначення митної вартості імпортованого позивачем товару, оскільки викладена у такій заявці інформація підтверджується рахунком-фактурою на оплату транспортних послуг та не суперечить іншим документам.
Щодо доводів митниці про відсутність перекладів документів на українську мову, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що у оспорюваних Рішеннях митний орган під час проведення коригування митної вартості товарів навів аналіз документів, які були долучені декларантом, і не мотивував свої висновки відсутністю у його розпорядженні перекладів товаросупровідних документів. 
Відповідно до статті 254 МК України документи, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України при здійсненні зовнішньоекономічних операцій, подаються митному органу українською мовою, офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування. Митні органи вимагають переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, ніж офіційна мова митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, тільки у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації. У такому разі декларант забезпечує переклад зазначених документів за власний рахунок.
При цьому позивач слушно звернув увагу апеляційного суду на те, що офіційними мовами Світової організації торгівлі (СОТ), до якого приєдналася Україна 16.05.2008 року, є англійська, французька, іспанська. Надані у розпорядження митного органу документи були складені англійською мовою, як офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, та іноземною мовою міжнародного спілкування, а отже у спірному випадку необхідність перекладу документів не ґрунтується на законі.
До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 06.02.2020 року у справі №520/10709/18, який враховується апеляційним судом при вирішенні цієї справи.
Відповідно до приписів частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Водночас апеляційний суд звертає увагу на те, що адміністративний суд, керуючись принципом верховенства права, має розглядати право не як закон чи систему нормативних актів, а як втілення справедливості. Суд має спрямовувати своє провадження на досягнення справедливості, що і є правосуддям.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Частиною 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Відтак, апеляційний суд вважає за можливе врахувати позицію Європейського суду з прав людини, яку він висловив у справі «Федорченко та Лозенко проти України» (заява № 387/03, 20 вересня 2012 року, п.53), відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом», тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.
У пункті 110 рішення Європейського суду з прав людини Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» (Vastberga taxi Aktiebolag and Vulic v. Sweden № 36985/97) Європейський суду з прав людини визначив, що «…адміністративні справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення штрафних санкцій має саме суб`єкт владних повноважень».
Хоча ця справа стосується податкового спору, на переконання апеляційного суду, у ній закладено один з основних принципів забезпечення вирішення спорів у публічно-правовій сфері, зокрема, між суб`єктом приватного права і суб`єктом владних повноважень, який передбачає, що останній зобов`язаний забезпечити доведення в суді правомірності свого рішення, дії або бездіяльності, оскільки, в протилежному випадку, презюмується, що вони є протиправними.
Таким чином, на думку апеляційного суду, у митного органу не було належних фактичних та правових підстав для коригування заявленої позивачем митної вартості імпортованого ним товару, а отже оспорювані Рішення і Картки відмови відповідача є протиправними і правомірно скасовані судом першої інстанції. 
Підсумовуючи наведене, на переконання апеляційного суду, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи фактичних обставин, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.
Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи цей публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу на рішення від 12.12.2024 слід залишити без задоволення.
Оцінюючи правильність вирішення судом першої інстанції питання про відшкодування позивачу витрат на професійну правничу допомогу додатковим рішенням від 20.12.2024 суд апеляційної інстанції виходить із такого. 
Відповідно до приписів частини 1 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно із пунктом 1 частини 3 статті 132 цього Кодексу до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу, а також витрати, пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
За правилами частини 1 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (частина 2 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).
Частиною 4 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до положень частини 5 статті 134 цього Кодексу розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Приписами частини 6 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 7 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).
Згідно із частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
За правилами частини 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. 
Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.
Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Разом із тим, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості, як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу (документів), витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
При цьому апеляційний суд на підставі приписів частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» звернув увагу на правову позицію Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, висловлену у постанові від 20.06.2019 у справі № 821/440/17, відповідно до якої на підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції позивачем подано копію договору про надання правової (правничої) допомоги №01/29/11 від 29.11.2023 між ТОВ «Лео Трейдінг» (Замовник) та АО «Мицик, Кравчук і Партнери» (Виконавець), додаток №14 від 10.09.2024 до договору про надання правової (правничої) допомоги №01/29/11 від 29.11.2023, акт наданих послуг від 16.12.2024, рахунок від 16.12.2024.
Виконання умов вказаного договору АО «Мицик, Кравчук і Партнери» у повному обсязі у справі № 380/19273/24 на стадії розгляду справи судом першої інстанції підтверджується актом наданих послуг від 16.12.2024, у якому наведені надані адвокатом послуги, а саме:
надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань щодо визнання протиправним та скасування рішень про коригування митної вартості товарів, прийняті Львівською митницею Державної митної служби України та карток відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні виписку чи пропуску транспортних засобів комерційного призначення; аналіз документів, які надавалися до митних декларацій, щодо яких прийнято рішення про коригування митної вартості; моніторинг судової практики і правових позицій Верховного Суду у подібних категоріях справ, аналіз документів;
написання позовної заяви про визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості товарів, прийняті Львівською митницею Державної митної служби України та карток відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску транспортних засобів комерційного призначення, визначені в додатку №14 від 10.09.2024 до договору;
написання відповіді на відзив у справі №380/19273/24.
Вартість правової допомоги у вказаному акті визначена у загальному розмірі 11400,00 грн.
Відповідачем фактично не оспорюється факт надання позивачу правової допомоги від АО «Мицик, Кравчук і Партнери» в особі адвоката Вовчак Р.Я. у розгляді цієї справи, однак ставиться під сумнів розмір відшкодування таких послуг за його рахунок. 
При цьому апеляційний суд погоджується із судом першої інстанції у тому, що провадження у справі було відкрито за правилами спрощеного позовного провадження, справа є незначної складності, для розгляду справи адвокат у судові засідання не з`являвся, надані адвокатом послуги зводилися виключно до формування позовної заяви та відповіді на відзив на позовну заяву, а тому заявлений розмір відшкодування витрат на правничу допомогу у сумі 11400,00 грн є неспівмірними із складністю справи та виконаною адвокатом роботою.
Відтак, апеляційний суд вважає вірними такі висновки суду першої інстанції та вважає, що зазначені докази про підстави надання адвокатом правничої допомоги позивачу у адміністративній справі №380/19273/24 у сукупності із фактичними обставинами, встановленими у ході апеляційного розгляду, дають належні правові підстави для часткового задоволення судом першої інстанції заяви позивача про стягнення на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у сумі 3000 грн на професійну правничу допомогу під час розгляду справи судом першої інстанції, оскільки цей розмір судових витрат доведений, документально обґрунтований та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат з урахуванням складності справи.
Підсумовуючи наведене, на переконання апеляційного суду, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи фактичних обставин, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.
Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи вказане процесуальне питання, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив за наслідками вирішення клопотання представника позивача судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 320, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційні скарги Львівської митниці залишити без задоволення, а рішення від 12 грудня 2024 року та додаткове рішення від 20 грудня 2024 року Львівського окружного адміністративного суду у справі №380/19273/24 – без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	Т. В. Онишкевич 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	Н. М. Судова-Хомюк