ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2025 року	Львів	Справа № 607/26648/24 пров. № А/857/18524/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача:                                                  Гінди О.М.,
суддів:                                                                      Заверухи О.Б., Матковської З.М.,
за участю секретаря судових засідань –                     Березюка Д.О.,
розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в   Тернопільській області на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 березня 2025 року (головуючий суддя: Герчаківська О.Я., місце ухвалення – м. Тернопіль) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в   Тернопільській області про скасування постанови, -

встановив:

ОСОБА_1 , 12.12.2024 звернувся з позовом, в якому просив скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ЕГА № 1611691 від 26 жовтня 2024 року.
Обґрунтовує позов тим, що 26 жовтня 2024 року у м. Ланівці Кременецького району Тернопільської області поліцейський відділу поліції № 1 (м. Ланівці) Кременецького районного відділу поліції ГУНП в Тернопільській області Ковальчук Роман Іванович виніс постанову по справі про адміністративне правопорушення № 1611691. Згідно постанови серії ЕГА № 1611691 від 26 жовтня 2024 року, ОСОБА_1 26 жовтня 2024 року о 16:49 здійснив на лінію 102 завідомо неправдивий виклик працівників поліції та повідомив про подію, якої насправді не було.
Позивач вважає, що ця постанова є необґрунтованою та незаконною, а накладення адміністративного стягнення на нього є безпідставним, оскільки 26 жовтня 2024 року близько 16:40 год ОСОБА_1 керував автомобілем Honda Accord, н.з. НОМЕР_1 , по вулиці Тернопільській у м. Ланівці Кременецького району Тернопільської області, та побачив як дівчина у цивільному одязі сіла в службовий автомобіль поліції Mitsubishi Outlander, обладнаний проблисковими маячками, а тому він зателефонував на коротку лінію « 102» та повідомив, що поліцейські службовим автомобілем в робочий час катають цивільних. Надалі ОСОБА_1 побачив як цей автомобіль - Mitsubishi Outlander з перевищенням швидкості та з порушеннями інших вимог Правил дорожнього руху, їхав у населеному пункті.   ОСОБА_1 , 26 жовтня 2024 року вдруге зателефонував на коротку лінію « 102» та повідомив про такі порушення, допущенні поліцейськими. Серед іншого ОСОБА_1 повідомив, що поліцейські ведуть себе неадекватно, а тому допустив, що вони можуть знаходитись в стані алкогольного сп`яніння.
Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 березня 2025 року поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду щодо оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення серії ЕГА № 1611691 від 26 жовтня 2024 року.
Позовні вимоги задоволено частково.
Постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ЕГА № 1611691 від 26 жовтня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до  адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 3 400,00 гривень скасовано, а матеріали  справи надіслано на новий розгляд до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області.
У задоволенні решти вимог позову відмовлено.
Із цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить його скасувати, а у задоволенні позовних вимог відмовити.
Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, апелянт посилається на те, що твердження позивача зазначені в позовній заяві не відповідають дійсності, так як спростовуються відеозаписом, де зафіксовано, шо службовим розслідуванням, розпочатим за фактом дзвінка ОСОБА_1 на лінію « 102», не знайдено фактів, які б підтверджували порушення службової дисципліни працівниками поліції.
Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про його дату, час та місце.
У відповідності до ч. 3 ст. 268 і ч. 4 ст. 229 КАС України неприбуття сторін не перешкоджає апеляційному розгляду справи і такий проведено у їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не може бути задоволеною з таких мотивів.
Судом першої інстанції встановлено, що згідно постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕГА № 1611691 від 26 жовтня 2024 року,  ОСОБА_1   26  жовтня 2024  року о  16  год.  49  хв.  здійснив на  лінію « 102»  завідомо неправдивий  виклик працівників  поліції   та повідомив  про подію,  якої насправді  не було,  чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст. 183 КУпАП.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що саме лише повідомлення позивача на лінію « 102», яке не вимагало виїзду працівників поліції, адже ОСОБА_1 не потребував допомоги поліцейських, не утворює складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП. Виклик працівника поліції та повідомлення на лінію « 102» обставин про можливі неправомірні дії поліцейських не є тотожними поняттями, процедури реагування та документи, які складаються за наслідками виїзду на виклик, чи розгляду повідомлення є різними.
Частиною 1  ст. 308 КАС України  передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Оскільки, позивачем не оскаржується в апеляційному порядку судове рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові, а тому, предметом розгляду в суді апеляційної інстанції, у відповідності до вимог ч. 1  ст. 308 КАС України, є законність і обґрунтованість судового рішення суду у частині задоволення позову.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Згідно ст. 183 КУпАП, завідомо неправдивий виклик пожежно-рятувального підрозділу (частини), поліції, бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги або інших аварійно-рятувальних формувань, тягне за собою накладення штрафу від п`ятдесяти до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до приписів статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил випуску у плавання малих, спортивних суден і водних мотоциклів, правил судноплавства на морських і внутрішніх водних шляхах, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 89, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина четверта статті 116-2, стаття 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п`ята, шоста, восьма, десята і одинадцята статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1, 125, частини перша, друга і четверта статті 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, частина перша статті 132-1, частини перша і п`ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев`ята, десята і одинадцята статті 133-1, стаття 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, частини шоста, сьома і восьма статті 152-1, статті 161, 164-4, стаття 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статті 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 192, 194, 195).
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.
Відповідно до пункту 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Тобто, зі змісту вказаних норм слідує, що обставини вчинення адміністративного правопорушення, які викладені у постанові, мають встановлюватись на підставі оцінених органом (посадовою особою) доказів, що є допустимими, тобто зібраними у встановленому КУпАП порядку.
Згідно зі статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Суд апеляційної зазначає, що об`єктивна сторона правопорушення, визначеного ст. 183 КУпАП, яке інкримінується позивачу, полягає у завідомо неправдивому виклику служби, зокрема поліції. При цьому такі дії особи спрямовані саме на зрив нормальної роботи таких необхідних для суспільства служб, як, зокрема, поліції. Особа викликає поліцейського нібито для надання допомоги, знаючи наперед те, що у цьому немає ніякої необхідності.
Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю прямого умислу. Особа, повідомляючи певну інформацію спеціальній службі, усвідомлює, що вона є неправдивою, та бажає даремного виїзду на місце виклику працівників цієї служби.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що згідно постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕГА № 1611691 від 26 жовтня 2024 року, ОСОБА_1 , 26 жовтня 2024 року о 16 год. 49 хв. здійснив на лінію « 102» завідомо неправдивий виклик працівників поліції  та повідомив про подію, якої насправді не було, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст. 183 КУпАП.
Позивач покликається на те, що ця постанова є необґрунтованою та незаконною, а накладення адміністративного стягнення на нього є безпідставним, оскільки 26 жовтня 2024 року близько 16:40 год ОСОБА_1 керував автомобілем Honda Accord, н.з. НОМЕР_1 , по вулиці Тернопільській у м. Ланівці Кременецького району Тернопільської області, та побачив як дівчина у цивільному одязі сіла в службовий автомобіль поліції Mitsubishi Outlander, обладнаний проблисковими маячками, а тому він зателефонував на коротку лінію « 102» та повідомив, що поліцейські службовим автомобілем в робочий час катають цивільних. Надалі ОСОБА_1 побачив як цей автомобіль - Mitsubishi Outlander з перевищенням швидкості та з порушеннями інших вимог Правил дорожнього руху, їхав у населеному пункті.  26 жовтня 2024 року ОСОБА_1 вдруге зателефонував на коротку лінію « 102» та повідомив про такі порушення, допущенні поліцейськими. Серед іншого ОСОБА_1 повідомив, що поліцейські ведуть себе неадекватно, а тому допустив, що вони можуть знаходитись в стані алкогольного сп`яніння.
Разом з тим, на думку відповідача позивач здійснив завідомо не правдивий виклик поліції, оскільки такі твердження позивача спростовуються відеозаписом, де зафіксовано, шо службовим розслідуванням, розпочатим за фактом дзвінка ОСОБА_1 на лінію « 102», не знайдено фактів, які б підтверджували порушення службової дисципліни працівниками поліції.
Однак, з такими твердженнями відповідача суд апеляційної інстанції не погоджується з огляду на таке.
Згідно ч. 1  ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно ч. 2  ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що суб`єктивна сторона правопорушення, яке ставиться у вину позивачу, характеризується наявністю прямого умислу. Тобто, особа, повідомляючи певну інформацію поліції, усвідомлює, що вона є неправдивою, та бажає безпідставного виїзду на місце виклику працівників поліції.
Оглянутий під час розгляду справи диск, наданий стороною відповідача, містять чотири файли та з їх змісту судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 26 жовтня 2024 року двічі звертався на лінію « 102». В першому випадку, це повідомлення позивача стосувалася неправомірної працівників поліції, зокрема перебування у службовому автомобілі поліції цивільних осіб. 
Також, ОСОБА_1 , 26 жовтня 2024 року повторно здійснив дзвінок на лінію « 102» та повідомив що працівниками поліції здійснено рух у населеному пункті зі швидкістю 120 км/год без проблискових маячків, що на думку заявника, свідчить про перебування працівників поліції у нетверезому стані та просив здійснити перевірку по цьому факту.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що з постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕГА № 1611691 від 26 жовтня 2024 року, неможливо встановити за наслідком якого саме звернення позивача винесена ця постанова.
Крім цього, оскаржувана постанова серії ЕГА № 1611691 від 26 жовтня 2024 року не містить посилань на жодні належні та допустимі докази, які б підтверджували, що за зверненнями позивача на лінію « 102», працівниками поліції було здійснено будь яке реагування (виїзд на місце події тощо).
За встановлених обставин, у контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що матеріалами справи не підтверджено факту наявності у позивача прямого умислу на вчинення завідомо неправдивого виклику поліції, оскільки дзвінок на лінію « 102», у спірних правовідносинах, був зумовлений по суті повідомленням відповідної служби про дії поліцейських, які на думку позивача були протиправними та вимагали перевірки. 
Отже, аналіз фактичних обставин справи, встановлених під час її розгляду, у їх взаємному зв`язку та сукупності, та мотивів, покладених в основу оскаржуваної постанови, надає суду апеляційної інстанції підстави для висновку про недоведеність у спірних правовідносинах належними та допустимими доказами вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачено  ст. 183 КУпАП.
Враховуючи викладене, оскільки доказів вчинення позивачем завідомо неправдивого виклику поліції відповідачем не надано та не можливо встановити, яке звернення ОСОБА_1 описане у спірній постанові, як і не надано відповідачів доказів на обґрунтування процедури їх реєстрації та розгляду, як і відомостей про те, що працівники поліції виїздили на виклик за цими зверненням, а покликання на проведення службової перевірки міститься тільки у змісті оглянутого відеозапису від 13 листопада 2024 року, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про недотримання процедури та неповноту розгляду справи про адміністративне правопорушення та прийняття спірної постанови серії ЕГА № 1611691 від 26 жовтня 2024 року, що у свою чергу свідчить, про необхідність, у відповідності до вимог п. 2 ч. 3 ст. 286 КАС України, скасувати оскаржувану постанову та надіслати справу на новий розгляд до ГУНП в Тернопільській області.
Щодо строку звернення до суду, то суд апеляційної інстанції зазначає, що позивач оскаржувану постанову в день її прийняття не отримував, натомість відповідач стверджує, що постанова направлялась ОСОБА_1 поштовою кореспонденцією, проте відомостей про отримання останнім цієї постанови відсутні.
Враховуючи наведене,  датою отримання  ОСОБА_1   постанови  серії ЕГА № 1611691 від 26 жовтня 2024 року є 26 листопада 2024 року (а. с. 13). Отже,  десятиденний строк передбачений ч. 2 ст. 286 КАС України, для подання позову не пропущений позивачем, оскільки такий засобами поштового зв`язку подано 03.12.2024 (а. с. 16).
Таким чином, апеляційна скарга адміністративної комісії Головного управління Національної поліції в   Тернопільській області не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін.
Керуючись ст. ст. 268, 271, 272, 286, 315, 316, 321, 322,  КАС України, суд – 

постановив:

апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 березня 2025 року у справі № 607/26648/24 - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає. 

Головуючий суддя	 	О. М. Гінда 	
судді	 	О. Б. Заверуха 	
 	 	З. М. Матковська