П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

22 липня 2025 р.	м. Одеса	Справа № 420/24296/24	

Категорія 106000000	Головуючий у суді І інстанції: Токмілова Л.М. час і місце ухвалення: спрощене провадження,  м. Одеса	
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача – Семенюка Г.В.,
суддів – Федусика А.Г., Шляхтицького О.І., 

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 березня 2025 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, -

встановиВ:

          Позивач, звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, мотивуючи його тим, що 22.04.2024 у зв`язку із загибеллю сина під час захисту ним Батьківщини, на підставі абз.13 пп. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», його було звільнено з військової служби згідно наказу командира НОМЕР_2 окремої механізованої бригади імені лицарів зимового походу №84-РС. Разом із рапортом про звільнення із Збройних Сил України на зазначеній вище підставі, Позивач звертався до командира військової частини також із рапортами про виплату належного грошового забезпечення. Вказані рапорти Відповідач відмовлявся приймати до розгляду тому дані документи 10.04.2023 були відправлені Позивачем на адресу Військової служби засобами поштового зв`язку. Так, 05.05.2024 Позивач отримав відповідь щодо розгляду Відповідачем зазначених вище рапортів, в якій Відповідач вказав про те, що під час звільнення ОСОБА_1 було нараховано: одноразову грошову допомогу по звільненню відповідно до Постанови КМУ № 460 від 17.09.2014 року у розмірі 4% місячного грошового забезпечення за двадцять п`ять повних календарних місяців служби (без зазначення конкретної суми); грошову компенсацію за 25 дів невикористаної щорічної основної відпустки за 2022 рік та за 20 діб у 2023 році; 23 565,68 грн. грошова допомога на оздоровлення за 2024 рік згідно з наказом МОУ від 07.06.2018 №260; 100 000 грн. – додаткова винагорода за період лікування по пораненню з 28.06.2023 по 12.07.2023. У згаданому листі також було повідомлено про відмову у виплаті матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік у зв`язку з пораненням, оскільки Позивач нібито не надав копію довідки про обставини травми, а також відмовлено у наданні довідки про вартість не отриманого речового майна та здійснення відповідних виплат з цієї підстави. 14.05.2024 року Позивач отримав від військової частини на свій карткових рахунок суму в розмірі 134786,41 грн з призначенням платежу «заробітна плата».  Вважаючи невірно розрахованою таку суму, а відмову у виплаті матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та компенсації вартості не отриманого речового майна протиправною, позивач вирішив звернутись до суду.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 21 березня 2025 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у включенні до складу грошового забезпечення ОСОБА_1 сум додаткової винагороди передбаченої  постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану»  при обчисленні розміру грошової компенсації за всі не використані за час проходження військової служби дні щорічної основної відпустки. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 перерахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані ним за час проходження військової служби дні щорічної основної відпустки, обчисливши її суму, виходячи із розміру місячного грошового забезпечення, з урахуванням сум додаткової винагороди передбаченої  постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану». Визнати протиправними дій Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 14.05.2022 по 24.04.2024. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 перерахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані ним за час проходження військової служби дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, обчисливши її суму, виходячи із розміру місячного грошового забезпечення, з урахуванням сум додаткової винагороди передбаченої  постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану». Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 грошової компенсації вартості за неотримане речове майно. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 видати ОСОБА_1 довідку про вартість речового майна, що належить до видачі, складену відповідно до Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого  Постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року №178, та на підставі цієї довідки нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно відповідно до вищевказаного Порядку. Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік у зв`язку з пораненням , отриманого при виконанні завдань під час воєнного стану, відповідно до п. 6 окремого доручення Міністра оборони України від 01.02.2023 №2683/з та розділу ХХIV  наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам». Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік у зв`язку з пораненням, отриманого при виконанні завдань під час воєнного стану, відповідно до п. 6 окремого доручення Міністра оборони України від 01.02.2023 №2683/з та розділу ХХIV  наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам». У задоволенні решти позовних вимог  відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду в частині задоволених позовних вимог та прийняти нову постанову, якою у задоволенні вимог позивача відмовити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що задовольняючи частково позов, суд першої інстанції не розглянув заяву апелянта про роз`єднання непов`язаних між собою позовних вимог. Крім того, додаткова винагорода була запроваджена лише на період дії воєнного стану в Україні, носить виключно тимчасовий характер та не може входити до складу грошового забезпечення військовослужбовців. До того ж, позивач із рапортом та підтверджуючими документами на отримання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань під час проходження військової служби до моменту звільнення не звертався, що підтверджується відповіддю військової частини НОМЕР_1 28.04.2024 №0666/35/3122 на рапорт. Рапорт ОСОБА_1 про виплату компенсації за не отримане речове майно, до моменту звільнення з військової служби, до стройової частини не надходив, що підтверджується відповіддю військової частини НОМЕР_1 від 28.04.2024 №0666/35/3122, яка надавалась на рапорт за вх. 25.04.2024 № 5914. Тобто, рапорт надійшов на адресу військової частини НОМЕР_1 вже після звільнення позивача з військової служби.
На підставі ст. 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав:
Судом першої інстанції встановлено, що 14.05.2022 відповідно до Наказу № 118 командира військової частини НОМЕР_1 , з урахуванням наказу командира військової частини НОМЕР_3 від 07.05.2022 № 47-РС, ОСОБА_1 було зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , на всі види забезпечення з 14.05.2022, на котлове забезпечення військової частини з обіду 14.05.2022, прикомандирований до НОМЕР_4 стрілецького батальйону.
28.06.2023 в ході виконання бойового завдання н.п. Курдюмівка Бахмутського району Донецької області через мінометний обстріл противника, ОСОБА_1 отримав поранення – вогнепальне осколкове наскрізне поранення м`яких тканин лівої стопи. Вказана обставина підтверджується довідкою про обставини травми сержанта ОСОБА_1 , виданої на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 про отримання поранення/бойового травмування, спричиненого діями противника №1675 від 28.06.2023.
10.04.2023 на адресу військової частини НОМЕР_1 засобами поштового зв`язку згідно опису відправлення під поштовим номером відправлення «Укрпошта» 6507495169706 направлені наступні документи:
- рапорт від 05.04.2024 про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у зв`язку з пораненням, отриманого при виконанні завдань під час воєнного стану, відповідно до п. 6 окремого доручення Міністра оборони України від 01.02.2023 року № 2683/з та розділу ХХIV наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 “Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (в додатках копія висновку військово-лікарської комісії про причинний зв`язок отриманого поранення з проходження військової служби №1449 від 02.08.2023, копія довідки про обставини травми №3368п від 30.06.2023);
- рапорт від 05.04.2024 про виплату компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також додаткові відпустки на кожен рік - на день звільнення;
- рапорт від 05.04.2024 про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік у зв`язку з пораненням, отриманого при виконанні завдань під час воєнного стану, відповідно до п. 6 окремого доручення Міністра оборони України від 01.02.2023 № 2683/з та розділу ХХIV наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам»;
- рапорт від 05.04.2024 про надання грошової допомоги на оздоровлення, за період з 2022 - 2024 р.р. військової служби;
- рапорт від 05.04.2024 про отримання вартості неотриманого речового майна за весь період служби;
- рапорт про надання відомостей про грошове забезпечення та про стан розгляду попередньо поданих рапортів разом із довідкою про обставини травми.
Відповідно до перевірки та відстеження на офіційному веб сайті Укрпошти відправлення за трек-номером 6507495169706 було вручене представнику військової частини 19.04.2024.
22.04.2024 Позивач, у зв`язку із загибеллю сина під час захисту ним Батьківщини, на підставі абз. 13 пп. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», був звільнений із військової служби згідно наказу командира НОМЕР_2 окремої механізованої бригади імені лицарів зимового походу №84-РС.
Як встановлено в рішенні Одеського окружного адміністративного суду по справі №420/16343/24, наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 127 від 24.04.2024 сержанта ОСОБА_1 , командира 3 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 10 стрілецької роти НОМЕР_5 стрілецького батальйону, з 24.04.2024 виключено зі списків особового складу військової частини, з 25.04.2024 з усіх видів забезпечення військової частини. 
28.04.2024 листом №0666/35/3122 Військовою частиною НОМЕР_1 надано відповідь на рапорт від 05.04.2024 (вх. №5914 від 25.04.2024), в якій Відповідач стосовно нарахувань і виплат зазначив: 
- одноразову грошову допомогу по звільненню відповідно до Постанови КМУ № 460 від 17.09.2014 у розмірі 4% місячного грошового забезпечення за двадцять п`ять повних календарних місяців служби (без зазначення конкретної суми);
- грошову компенсацію за 25 дів невикористаної щорічної основної відпустки за 2022 рік та за 20 діб у 2023 році;
- 23 565,68 грн. - грошова допомога на оздоровлення за 2024 рік згідно з наказом МОУ від 07.06.2018 року №260;
-100 000 грн. – додаткова винагорода за період лікування по пораненню з 28.06.2023 по 12.07.2023.
Також в листі повідомлено про відмову у виплаті матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік у зв`язку з пораненням, оскільки Позивач до моменту виключення його зі списків особового складу не надав копію довідки про обставини травми. Тому для отримання вказаної виплати Відповідач радив Позивачу звернутися до ІНФОРМАЦІЯ_1 , куди Позивача направлено для зарахування на військовий облік.
Крім того, листом відмовлено у наданні довідки про вартість не отриманого речового майна та здійснення відповідних виплат з цієї підстави, у зв`язку з тим, що відповідно до вимог Інструкції №232 позивачу, як військовослужбовцю військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, при звільненні речі, які ним не були отримані з будь-яких причин за період служби, не видаються, тобто при звільненні в нього не виникає право на отримання таких речей.
До відповіді також надані картки особового рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_6 за період служби з 06.2022 по 05.2023 та №4042 за період служби з 06.2023 по 05.2024.
14.05.2024 Позивач отримав від військової частини на свій карткових рахунок суму в розмірі 134786,41 грн з призначенням платежу «заробітна плата».  
Вважаючи невірно розрахованою таку суму, а відмову у виплаті матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та компенсації вартості не отриманого речового майна протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції зазначив, що обчислюючи розмір одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби та допомоги на оздоровлення за 2022 - 2024 роки, без щомісячної додаткової винагороди, передбаченої постановою №168, відповідач діяв правомірно. Разом з тим, щодо умов обчислення розміру компенсації за всі невикористані військовослужбовцем дні щорічної основної відпустки, то суд констатує, що на відміну від правил обчислення розміру допомоги на оздоровлення, підпункт 6 розділу ХХХІ Порядку №260 не містить жодних застережень щодо заборони урахування винагород до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється розмір такої компенсації. Також, позивачем виконані всі вимоги окремого доручення №2683/з та Порядку №260, а тому відмова Військової частини щодо виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік є протиправною.
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду погоджується з означеними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне. 
Відповідно до статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-ХІІ від 25.03.1992 (далі - Закон №2232-ХІІ) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Частиною 6 вказаної статті Закону передбачено види військової служби, до яких, зокрема, віднесено й військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначено Законом України від 20.12.1991 №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі – Закон №2011-XII), який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Відповідно до статтей 1-2 Закону №2011-XII, військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Щодо включення сум додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України   від 28 лютого 2022 року № 168 до складу грошового забезпечення позивача (як розрахункової величини), з якого обчислюється розмір виплат та компенсацій.
У частині 2 статті 9 Закону №2011-ХІІ наведений перелік складових грошового забезпечення, а саме: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
За умовами частини 4 статті 9 Закону №2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших, утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Відповідно до пункту 1 статті 10-1 Закону №2011-XII (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.
У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей (пункт 14 статті 10-1 Закону №2011-XII).
Пунктом 2 статті 15 Закону №2011-XII (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, виплата одноразової грошової допомоги, передбаченої цим пунктом, здійснюється за період такої служби з дня їх призову на військову службу без урахування періоду попередньої військової служби, на якій вони перебували, крім тих осіб, які при попередньому звільненні з військової служби не набули права на отримання такої грошової допомоги. Зазначена допомога виплачується на день звільнення таких військовослужбовців. Умови та порядок виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, які звільняються з військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, визначаються Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - постанова №704), окрім тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців та розмірів надбавки за вислугу років також затверджено додаткові види грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу.
Пунктом 2 постанови №704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу визначено здійснювати в порядку, що затверджується, зокрема, Міністром оборони ( стаття 9 Закону №2011-XII).
Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджено наказом Міністерства оборони України 07 червня 2018 року № 260 (далі - Порядок № 260).
Відповідно до пункту 2 розділу І Порядку №260 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) грошове забезпечення, зокрема, включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.
До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.
До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту), а також додаткова винагорода на період дії воєнного стану; допомоги.
Пунктом 16 розділу І Порядку №260 передбачено, що виплата додаткових видів грошового забезпечення, не передбачених цим Порядком, здійснюється відповідно до чинного законодавства України.
Виплата грошової допомоги на оздоровлення здійснюється відповідно до розділу ХХІІІ Порядку №260, згідно з пунктом 6 якого передбачено, що розмір грошової допомоги для оздоровлення визначається виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років і щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород) за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги.
Відповідно до пункту 6 розділу ХХХІ Порядку №260 розрахунок грошового забезпечення за час надання щорічної основної відпустки з подальшим виключенням зі списків особового складу та грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки здійснюється виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою.
За правилами пункту 5 розділу ХХХІІ Порядку №260 одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби обчислюється з розміру місячного грошового забезпечення, до якого включаються: звільненим із займаних посад - щомісячні основні та додаткові види грошового забезпечення (крім винагород) за останньою займаною посадою.
На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію» Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - постанова КМУ № 168), в пункті 1 якої установив, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Державної прикордонної служби, виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000,00 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000,00 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Предметом спору, в межах розгляду цієї справи, зокрема, є не врахування передбаченої постановою №168 щомісячної додаткової винагороди до складу грошового забезпечення, з якого обчислювався розмір допомоги на оздоровлення, допомоги при звільненні та компенсація за невикористані дні оплачувальних відпусток.
Приписи пунктів 1, 14 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ вказують, що ці норми встановлюють лише право військовослужбовця на отримання допомоги на оздоровлення та допомоги при звільненні зі служби.
Положення статті 9 Закону №2011-ХІІ є відсилочними, оскільки розміри грошового забезпечення визначає Кабінет Міністрів України, а право визначити порядок виплати грошового забезпечення законодавець, зокрема, делегував Міністру оборони України.
Такими нормативно-правовими актами є постанова №704, якою, з-поміж іншого, передбачено, що грошове забезпечення військовослужбовців, крім посадового окладу; окладу за військовим званням включає і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та Порядок №260.
Отже, за своєю правовою природою, щомісячна додаткова винагорода, запроваджена постановою №168, є додатковим видом грошового забезпечення, яку законодавець відніс до категорії винагород, виплату якої запроваджено під час воєнного стану.
За правилами підпункту 6 розділу ХХІІІ Порядку №260 до розміру грошового забезпечення, з якого обчислюється допомога на оздоровлення не включаються винагороди, незалежно від їхнього виду (щомісячні чи одноразові).
Аналогічне виключення стосовно винагород міститься і в пункті 5 розділу ХХХІІ Порядку № 260, яким визначено умови виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби.
Отже, делегуючи Кабінету Міністрів України право визначати розміри грошового забезпечення, а Міністру оборони України установлювати порядок його виплати, законодавець установив певну ієрархію щодо визначення переліку складових грошового забезпечення, що враховуються при обчисленні окремих видів одноразових виплат для військовослужбовців. Тому саме положення Порядку №260 унормували приписи Закону №2011-ХІІ, установивши пряму норму щодо виключення винагороди із категорії складових грошового забезпечення, з суми яких обчислюється розмір допомоги на оздоровлення.
Аналогічні правові висновки сформовано Верховним Судом у постанові від 08.08.2024 у справі №240/26703/23.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що обчислюючи розмір одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби та допомоги на оздоровлення за 2022 - 2024 роки, без щомісячної додаткової винагороди, передбаченої постановою №168, відповідач діяв правомірно.
Разом з тим, щодо умов обчислення розміру компенсації за всі невикористані військовослужбовцем дні щорічної основної відпустки, то суд констатує, що на відміну від правил обчислення розміру допомоги на оздоровлення, підпункт 6 розділу ХХХІ Порядку №260 не містить жодних застережень щодо заборони урахування винагород до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється розмір такої компенсації.
Навпаки, за приписами указаної норми до такого розрахунку включено щомісячні додаткові види грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою. Тому при обчисленні розміру таких виплат, відповідач був зобов`язаний урахувати суму винагороди, яку позивач отримував перед звільненням.
Отже, ураховуючи те, що додаткова винагорода, запроваджена постановою КМУ № 168 є щомісячним додатковим видом грошового забезпечення, що відповідно до карток особового рахунку ОСОБА_1 виплачувалася позивачу, починаючи з серпня 2022 року по квітень 2024 року, тому указана винагорода входить до складу грошового забезпечення позивача (як розрахункової величини), з якого обчислюється розмір компенсації за всі невикористані ним дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки.
Аналогічного висновку у своїй постанові від 3 вересня 2024 року у справі №240/32125/23 дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду.
Щодо ненарахування та невиплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки.
Згідно із пунктом 12 статті 12 Закону України від 22 жовтня 1993 року №3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон №3551-ХІІ) учасникам бойових дій надаються зокрема такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.
Статтею 4 Закону України від 05 листопада 1996 року №504/96-ВР «Про відпустки» (далі Закон № 504/96-ВР) передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка, додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці, додаткова відпустка за особливий характер праці, інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.
Відповідно до статті 16-2 Закону №504/96-ВР учасникам бойових дій надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.
Згідно з пунктом 8 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.
У разі якщо Законом України «Про відпустки» або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.
Абзацами 1-3 пункту 14 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються з військової служби, за винятком осіб, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічна основна відпустка надається з розрахунку 1/12 частини тривалості відпустки, на яку вони мають право відповідно до пункту 1 цієї статті за кожний повний місяць служби в році звільнення. При цьому, якщо тривалість відпустки таких військовослужбовців становить більш як 10 календарних днів, їм оплачується вартість проїзду до місця проведення відпустки і назад до місця служби або до обраного місця проживання в межах України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічні основні відпустки та додаткові відпустки в рік звільнення надаються на строки, установлені пунктами 1 та 4 цієї статті.
У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.
Отже, приписи чинного законодавства передбачають право військовослужбовця на отримання компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки у разі звільнення зі служби за станом здоров`я пропорційно відпрацьованому часу.
Відповідно до пункту 17 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені пунктами 1, 6, 8 (у частині надання одноразової відпустки при народженні дитини, передбаченої статтею 19-1 Закону України "Про відпустки"), 9, 10 і 12 цієї статті. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених пунктом 1 цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки, передбачені пунктами 9 і 10 цієї статті, військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більше 10 календарних днів.
Згідно з пунктом 18 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ під час дії воєнного стану військовослужбовцям, крім військовослужбовців, які проходять базову військову службу, надається частина щорічної основної відпустки загальною тривалістю не більше 30 календарних днів, а також відпустка за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більше 10 календарних днів. Кожна із зазначених відпусток надається без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець.
Відповідно до пункту 19 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток припиняється, крім відпустки військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами; відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та в разі якщо дитина потребує домашнього догляду - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку (якщо обоє батьків є військовослужбовцями, - одному з них за їх рішенням); відпустки для лікування у зв`язку з хворобою або для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) за висновком (постановою) військово-лікарської комісії.
Отже, в особливий період з моменту оголошення мобілізації, під час дії воєнного стану припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, в тому числі додаткової соціальної відпуски. Однак Законом №2011-XII не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку позивач набув за період проходження ним військової служби.
Водночас у разі невикористання додаткової соціальної відпуски протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, додаткова соціальна відпустка переноситься на інший період, тобто особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізовано в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.
Отже, припинення надання військовослужбовцям додаткових відпусток (відповідно до пункту 19 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті) є тимчасовим обмеженням способу реалізації права на використання додаткової відпустки безпосередньо. Між тим, обмеження щодо одного з двох способів реалізації такого права не впливає на суть цього права, яке гарантується пунктом 12 статті 12 Закону № 3551-XII, пунктом 8 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ, статтею 16-2 Закону №504/96-ВР «Про відпустки».
Крім того, пунктом 3 розділу XXXI Порядку №260 встановлено, що у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.
Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.
Як вбачається з матеріалів справи, зокрема листа №0666/35/3122 від 28.04.2024, грошова компенсація за всі невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за весь період служби з 14.05.2022 по 24.04.2024 не нараховувалась.
Також, як вже зазначалось судом вище, враховуючи те, що додаткова винагорода, запроваджена постановою №168 є щомісячним додатковим видом грошового забезпечення, що виплачувалася позивачу, тому вказана винагорода входить до складу грошового забезпечення позивача (як розрахункової величини), з якого обчислюється розмір компенсації за всі невикористані ним дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки.
З огляду на вказане суд першої інстанції дійшов вірного висновку про визнання протиправними дій Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 14.05.2022 по 24.04.2024 та про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 перерахувати ОСОБА_1 компенсацію за невикористані ним за час проходження військової служби дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, обчисливши її суму, виходячи із розміру місячного грошового забезпечення, з урахуванням сум додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».
Щодо невиплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань належної за період служби та при звільненні.
Відповідно до абзацу 3 пункту 242 «Положення про походження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
Відповідно до підпункту 3 пункту 5 постанови №704 «надано право керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання надавати один раз на рік військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення, та допомогу для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.
Згідно із пунктами 1, 2, 7, 9 розділу XXIV Порядку № 260 військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, один раз на рік надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.
Військовослужбовцям, прийнятим (призваним) на військову службу із запасу, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань виплачується в календарному році, у якому вони призначені та вступили до виконання обов`язків за посадами.
Розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, порядок її виплати встановлюються за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України.
До місячного грошового забезпечення, з якого визначається розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, включаються посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород) за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги.
Виплата матеріальної допомоги здійснюється за рапортом військовослужбовця на підставі наказу командира (начальника), а командиру (начальнику) - наказу вищого командира (начальника) за підпорядкованістю із зазначенням у ньому розміру допомоги.
Аналіз даних правових норм свідчить про те, що виплата матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань здійснюється виключно за рапортом військовослужбовця з обґрунтуванням наявності визначених підстав, а умовами проведення означеного платежу є окреме рішення Міністра оборони України та фізична наявність видатків на асигнування у кошторисі Міністерства оборони України.
Тобто, основою виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань є звернення військовослужбовця до командира військової частини з рапортом.
Відповідно до картки особового рахунку № 4083 за 2022 рік, ОСОБА_1 було виплачено матеріальну допомогу за 2022 рік у розмірі 8740 грн. (стовпчик 12/2022).
05.04.2024 Позивач звернувся з рапортом про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік у зв`язку з пораненням, отриманим при виконанні завдань під час воєнного стану, відповідно до пункту 6 окремого доручення Міністра оборони України від 01.02.2023 року №2683/з та розділу ХХIV наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам».
Відповідно до пункту 6 окремого доручення Міністра оборони України від 01.02.2023 року №2683/з матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань (в 2023 році) виплачувати військовослужбовцям в розмірі місячного грошового забезпечення, виключно за наявності таких підстав:  смерть військовослужбовця та/або його дружини (чоловіка), дітей, батьків; поранення військовослужбовця, отриманого при виконанні завдань під час воєнного стану; у разі наявності у військовослужбовця інвалідності, отриманої внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини;  порушення стану здоров`я військовослужбовця, перебування його на лікуванні, реабілітації, що підтверджено відповідними медичними документами (виписний епікриз, довідка про захворювання, постанова військово-лікарської комісії), а саме: онкологічне захворювання (хірургічне лікування, променева та (або) хіміотерапія); захворювання на туберкульоз, ВІЛ/СНІД, вірусний гепатит В, С; безперервне перебування на лікуванні, реабілітації або у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою, які пов`язані із захистом Батьківщини (більше 30 днів поспіль), внаслідок травм, захворювань нервової, серцево-судинної систем, опорно-рухового апарату та інших захворювань органів і систем з тяжким перебігом або наслідками, що потребують проведення багатоетапного хірургічного лікування, протезування втраченої кінцівки (кінцівок), ендопротезування, трансплантації органів, індивідуального догляду, протирецидивного лікування з довготривалим застосуванням дорогих лікарських засобів; сім`ям військовослужбовців, які захоплені в полон (крім військовослужбовців, які здалися в полон добровільно) чи заручниками, а також інтернованим в нейтральних державах або визнані безвісно відсутніми. 
Інші підстави для виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та її розміри будуть доведені окремим рішенням Міністра оборони України.
В той же час, 28.06.2023 в ході виконання бойового завдання н.п. Курдюмівка Бахмутського району Донецької області через мінометний обстріл противника, ОСОБА_1 отримав поранення – вогнепальне осколкове наскрізне поранення м`яких тканин лівої стопи. 
Вказана обставина підтверджується довідкою про обставини травми сержанта ОСОБА_1 , виданої на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 про отримання поранення/бойового травмування, спричиненого діями противника №1675 від 28.06.2023, яка направлялась разом з рапортом Відповідачу.
Таким чином, позивачем виконані всі вимоги окремого доручення №2683/з та Порядку №260, а тому відмова Військової частини щодо виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік є протиправною.
Щодо позовної вимоги про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік суд зазначає, що позивач не надав доказів подачі такого рапорту, а відповідач у відзиві підтверджує той факт, що рапорту про виплату даної матеріальної допомоги за 2024 рік від позивача не надходило.
Разом з тим, відповідно до пункту 6 доручення Міністра оборони України від 16 січня 2024 року № 183/уд матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань виплачувати військовослужбовцям в розмірі місячного грошового забезпечення, виключно за наявності таких підстав: смерть військовослужбовця, його дружини (чоловіка), дітей та батьків військовослужбовця; поранення (контузії, травми, каліцтва) військовослужбовця, пов`язаного із захистом Батьківщини, отриманого при виконанні завдань під час воєнного стану; у разі наявності у військовослужбовця інвалідності, отриманої внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини; порушення стану здоров`я військовослужбовця, перебування його на лікуванні, реабілітації, що підтверджено відповідними медичними документами (виписний епікриз, довідка про захворювання, постанова військово-лікарської комісії), а саме: онкологічне захворювання (хірургічне лікування, променева та (або) хіміотерапія); захворювання на туберкульоз, ВІЛ/СНІД, вірусний гепатит В, С; безперервне перебування на лікуванні, реабілітації або у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою, які пов`язані із захистом Батьківщини (більше 30 днів поспіль), внаслідок травм, захворювань нервової, серцево-судинної систем, опорно-рухового апарату та інших захворювань органів і систем з тяжким перебігом або наслідками, що потребують проведення багатоетапного хірургічного лікування, протезування втраченої кінцівки (кінцівок), ендопротезування, трансплантації органів, індивідуального догляду, протирецидивного лікування з довготривалим застосуванням дорогих лікарських засобів; сім`ям військовослужбовців, які захоплені в полон (крім військовослужбовців, які здалися в полон добровільно) чи заручниками, а також інтернованим в нейтральних державах або визнані безвісно відсутніми.
Матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань виплачується один раз у 2024 році за однією з вищезазначених підстав внаслідок події, яка настала у 2024 році або у 2023 році, та за умови, що право на отримання зазначеної допомоги не було реалізовано у рік настання події (крім підстав зазначених в абзацах четвертому та дев`ятому цього пункту).
Інші підстави для виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та її розміри будуть доведені окремим рішенням Міністра оборони України.
З огляду на те, що подія, на підставі якої Позивач має право на отримання вказаної допомоги настала у 2023 році та судом забезпечено право на отримання зазначеної допомоги у рік настання події, то підстави для такої виплати в 2024 році відсутні.
З урахуванням вказаних обставин у Військової частини НОМЕР_1 не виникає обов`язку на нарахування та виплату позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік, оскільки нарахування такої допомоги здійснюється виключно за рапортом військовослужбовця та наявності нереалізованої виключної підстави.
Делегуючи Кабінету Міністрів України право визначати розміри грошового забезпечення, а Міністру оборони України установлювати порядок його виплати, законодавець установив певну ієрархію щодо визначення переліку складових грошового забезпечення, що враховуються при обчисленні окремих видів одноразових виплат для військовослужбовців. Тому саме положення Порядку № 260 унормували приписи Закону № 2011-ХІІ, установивши пряму норму щодо виключення винагороди із категорії складових грошового забезпечення, з суми яких обчислюється розмір допомоги на оздоровлення.
Отже, суду першої інстанції дійшов вірного висновку, що до місячного грошового забезпечення, з якого визначається розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік, щомісячна додаткова винагорода, передбачена постановою КМУ № 168 не включається.
Щодо нарахування та виплати компенсації вартості неотриманого речового майна при звільненні з військової служби.
Абзац другий пункту 1 статті 9-1 Закону №2011-XII передбачає, що речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.
Пункт 3 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року №178 (далі - Порядок №178, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), визначає, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця; переведення військовослужбовця до інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Держспецзв`язку, правоохоронних органів спеціального призначення і державних органів спеціального призначення з правоохоронними функціями для подальшого проходження військової служби з виключенням із списків особового складу військової частини.
Пункт 4 Порядок №178 встановлює, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.
Пункт 5 Порядку №178 визначає, що довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.
Абзаци 1-3 пункту 4 розділу III Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 29 квітня 2016 року №232 (далі - Інструкція №232, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), передбачають, що військовослужбовці, які звільняються в запас або відставку, за їх бажанням отримують речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього, виходячи із закупівельної вартості такого майна. Порядок виплати грошової компенсації здійснюється відповідно до вимог Порядку №178. Грошова компенсація замість речового майна, що підлягає видачі, виплачується на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, форма якої наведена у додатку до Порядку №178, яка видається речовою службою військової частини, виходячи із заготівельної вартості цих предметів.
Відповідно до пункту 6 розділу ІІІ Інструкції №232 особи офіцерського складу, сержантського і старшинського складу, які перебували в запасі та вступили на військову службу в установленому законодавством порядку, у тому числі на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, набувають права на отримання речового майна в день прийняття їх на військову службу. Видача речового майна цим військовослужбовцям проводиться після прибуття їх до місця проходження служби. Наступна видача речового майна проводиться за встановленими нормами в разі продовження строку служби. Предмети речового майна, отримані понад 12 місяців до звільнення в запас, в забезпечення не враховуються.
Абзаци 1, 3 пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), установлюють, що після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік.
Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
Відтак, у разі звільнення військовослужбовця з військової служби у нього виникає право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, яке реалізується шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби.
Застосовування у пункті 3 Порядку №178 словосполучення «у разі звільнення з військової служби», а не, наприклад, «при звільненні з військової служби», дозволяє дійти висновку, що право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно не залежить від факту закінчення проходження військової служби (виключення військовослужбовця зі списків особового складу).
Тож військовослужбовці після звільнення їх з військової служби зберігають право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно.
На користь вказаного висновку свідчить те, що в пункті 4 Порядку №178 передбачено застосування різних форм звернення про виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, а саме рапорту, як особливої, передбаченої спеціальним законодавством форми доповіді військовослужбовця при його зверненні до вищого начальника у різних випадках службової діяльності, так і заяви, як звернення громадянина із проханням про сприяння реалізації його прав та інтересів, закріплених Конституцією та законодавством.
Подібну позицію Верховний Суд висловлював неодноразово (пункти 41-43 постанови від 04.02.2020 у справі №825/1571/16; пункти 28-30 постанови від 23.08.2019 у справі №2040/7697/18; пункти 41-43 постанови від 30.07.2020 у справі №820/5767/17).
Така позиція також підтверджується висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 09.01.2024 у справі №400/5062/22 та від 10.10.2024 у справі №420/1717/22.
Відповідач не виплатив позивачу грошову компенсацію за неотримане під час проходження військової служби речове майно, а на його звернення з цього приводу відмовив як у видачі довідки про вартість неотриманого речового майна, так і у виплаті зазначеної компенсації, посилаючись на відсутність підстав.
Зокрема, відповідач посилається на пункт 17 розділу ІІІ Інструкції №232, згідно якого мобілізовані звільняються в запас у тій формі одягу, що знаходилася в їх особистому користуванні, при цьому предмети речового майна, які не були видані (незалежно від причини), під час звільнення не видаються. За бажанням вони можуть звільнятися в запас у власному цивільному одязі.
Разом з тим, зазначений пункт Інструкції не обмежує право військовослужбовця, який був призваний за мобілізацією та звільняється в запас, на отримання грошової компенсації вартості неотриманого речового майна, яке гарантоване статтею 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», та порядок виплати якої (компенсації) визначено затвердженим постановою КМ України Порядком №178.
Відтак, з огляду на вищевикладене, з урахуванням приписів статті 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», норм Порядку №178 та Інструкції №232, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 в частині щодо відмови у нарахуванні та виплаті компенсації вартості речового майна при звільненні з військової служби.
При цьому, беручи до уваги, що відповідач протиправно відмовив не лише у виплаті компенсації вартості неотриманого речового майна, а й у видачі позивачу відповідної довідки про вартість такого майна, суд першої інстанції правомірно вийшов за межі позовних вимог та зобов`язав Військову частину НОМЕР_1 видати довідку про вартість речового майна, що належить до видачі ОСОБА_1 , складену відповідно до Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року №178, та на підставі цієї довідки нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно відповідно до вищевказаного Порядку.
Щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за період з 01.02.2024 по 22.04.2024.
Позовні вимоги позивача стосуються періоду який починається 13.04.2022 - днем початку проходження військової служби позивачем, тобто до цієї дати він обов`язки військової служби не виконував.
Згідно пункту 5 Постанови КМУ №1078, у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків ( абзац 1 пункту 5 в редакції до 02.04.2021 та з 02.04.2021 в редакції: у разі підвищення тарифних ставок (посадових окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків).
Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.
Сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу.
Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.
Проте, даний порядок, повинен застосовуватися до випадків, коли працівник вже був призначений (працював) на посаду, по якій розмір посадового окладу певний період часу не збільшувався, тоді як в по цій справі перше призначення позивача на посаду у спірному періоді відбулось після 01.03.2018.
З огляду на абзац 4 пункту 5 Порядку №1078 позивач (військовослужбовець) має право на отримання суми індексації-різниці за умови, якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року.
Якщо ця умова наявна, то розмір належної індексації-різниці визначається як різниця між сумою можливої індексації і розміром підвищення доходу.
Разом з цим, в спірних правовідносинах така умова відсутня.
Для вірного вирішення справи, необхідно підтвердити чи спростувати доводи позивача про те, що він має право на отримання щомісячної індексації-різниці за період з 14.05.2022 по 24.04.2024 включно і що це право порушив відповідач.
Верховний Суд дійшов висновку, що для правильного застосування абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку №1078, то буквальний спосіб тлумачення цих норм свідчить про те, що для їхнього застосування суд повинен встановити:
розмір підвищення доходу позивача в березні 2018 року (А);
суму можливої індексації грошового забезпечення позивача в березні 2018 року (Б);
чи перевищує розмір підвищення доходу (А) суму можливої індексації (Б).
Розмір підвищення доходу в березні 2018 року (А) визначається як різниця між сумою грошового забезпечення в березні 2018 року та сумою грошового забезпечення в лютому 2018 року.
В обидві ці суми враховуються складові грошового забезпечення, які не мають разового характеру (речення 2 абзацу 5 пункт 5 Порядку №1078).
Сума можливої індексації грошового забезпечення в березні 2018 року (Б) визначається як результат множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, актуального для березня 2018 року, на величину приросту індексу споживчих цін у березні 2018 року, поділений на 100 відсотків (абзац 5 пункту 4 Порядку №1078).
Якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року (А) дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року (Б), то це є підставою для нарахування й виплати позивачу індексації-різниці до чергового підвищення тарифних ставок (окладів) або до дати звільнення зі служби.
Як уже було зазначено, у такому випадку відповідно до абзацу 4 пункту 5 Порядку №1078 сума індексації-різниці в березні 2018 року розраховується як різниця між сумою можливої індексації (Б) і розміром підвищення доходу (А).
Повертаючись до обставин цієї справи суд зазначає, що позивач почав проходити військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 з 14.05.2022 та у межах спірного періоду його посадовий оклад не підвищувався та визначався Постановою №704, яка вже діяла на момент призначення останнього 14.05.2022 на посаду.
Отже, позивач не має правових підстав для нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.02.2024 по 22.04.2024 із застосуванням положень абзаців четвертого, шостого пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078.
Верховний Суд у постанові від 04 квітня 2024 року у справі №160/2481/23 дійшов до схожих висновків про відсутність у позивача права для нарахування й виплати йому індексації-різниці відповідно до приписів абзаців 4, 6 Порядку №1078 за умови його призову на військову службу після березня 2018 року.
          Доводи апелянта про неотримання рапортів позивача від 05.04.2024 спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, а саме згідно опису вкладення та накладної під поштовим номером відправлення «Укрпошта» 6507495169706 на адресу військової частини НОМЕР_1 10.04.2024 направлено 7 рапортів. 
З трекінгу перевірки та відстеження на офіційному веб сайті Укрпошти даного відправлення вбачається, що такі рапорти були вручені представнику військової частини (Відповідачу) 19.04.2024.
Вказане свідчить, що до моменту винесення наказів про звільнення Позивача (22.04.2024) та виключення його з особового складу (24.04.2024), вказані рапорти надійшли на адресу Відповідача та мали бути розглянуті. В той же час, Позивач направив їх засобами поштового зв`язку ще 10.04.2024.
Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції не розглянув заяву про роз`єднання непов`язаних між собою позовних вимог не спростовують правильно встановлених обставин справи висновків суду першої інстанції.
Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.
Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 , - залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 березня 2025 року по справі № 420/24296/24, - залишити без змін.
          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.    

Суддя-доповідач 		Г.В. Семенюк	
Судді	  	А.Г. Федусик    О.І. Шляхтицький