ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33601 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 серпня 2025 року                                                                                      Справа № 918/324/25 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Розізнана І.В., суддя Павлюк І.Ю. ,  суддя Крейбух О.Г. 

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якої діє філія "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" на рішення Господарського суду Рівненської області від 06.05.2025 у справі №918/324/25 (суддя Бережнюк В.В.) 

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Клімат-Майстер"
до Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якої діє філія "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція"
про стягнення 236 868 грн

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 06.05.2025 у справі № 918/324/25 позов задоволено частково. Стягнуто з Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якої діє філія "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Клімат-Майстер"    186 868 грн основного боргу та 1 211 грн 20 коп. судового збору. Закрито провадження у справі в частині стягнення 50000 грн заборгованості. Повернуто з Державного бюджету України Товариству з обмеженою відповідальністю "Клімат-Майстер" 1 211 грн 20 коп судового збору.
Не погоджуючись із оскаржуваним судовим рішенням через підсистему "Електронний Суд" від Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якої діє філія "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" до Північно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга. Із підстав висвітлених у апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення в частині присудженого до стягнення судового збору та ухвалити нове рішення в цій частині яким здійснити перерозподіл судового збору.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 09.06.25 колегію суддів у складі: головуючий суддя Розізнана І.В., суддя Грязнов В.В., суддя Павлюк І.Ю. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якої діє філія "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" на рішення Господарського суду Рівненської області від 06.05.2025 у справі №918/324/25. Роз`яснено учасникам справи, що розгляд апеляційної скарги відбудеться в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.
Відповідно до рішення Вищої ради правосуддя №1470/0/15-25 від 15.07.2025     ОСОБА_1    звільнено з посади судді Північно-західного апеляційного господарського суду у зв`язку з поданням заяви про відставку.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.07.2025 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Розізнана І.В., суддя Миханюк М.В., суддя Павлюк І.Ю..
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 16.07.25 у справі № 918/324/25 прийнято апеляційну скаргу АТ "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якої діє філія "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" на рішення Господарського суду Рівненської області від 06.05.2025 у справі № 918/324/25 до провадження колегію суддів у складі: головуючий суддя Розізнана І.В., суддя Миханюк М.В., суддя Павлюк І.Ю..
Згідно табелю обліку робочого часу КП "Діловодство спеціалізованого суду" суддя-член колегії Миханюк М.В. перебуває у відпустці у період з 04.08.2025 по 01.09.2025 включно. У зв`язку з перебуванням у відпустці судді-члена колегії Миханюк М.В. на підставі службової записки головуючого судді Розізнаної І.В. від 27.08.2025, за розпорядженням керівника апарату Північно-західного апеляційного господарського суду від 27.08.2025 здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями. 
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.08.2025 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Розізнана І.В., суддя Крейбух О.Г., суддя Павлюк І.Ю..
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 27.08.25 25 у справі № 918/324/25 прийнято апеляційну скаргу АТ "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якої діє філія "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" на рішення Господарського суду Рівненської області від 06.05.2025 у справі № 918/324/25 до провадження колегію суддів у складі: головуючий суддя Розізнана І.В., суддя Крейбух О.Г., суддя Павлюк І.Ю..
Згідно з ст.ст.   269,   270 ГПК України   апеляційна інстанція переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Під час дослідження матеріалів справи колегією суддів апеляційної інстанції встановлено наступне.
Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем умов договору поставки №53-122-01-24-15096 від 09.08.2024. Як зазначає позивач, відповідач допустив прострочення сплати коштів за отриману продукцію. 
30.04.2025 року від відповідача до місцевого господарського суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній вимоги позивача визнав повністю в сумі 236 868, 00 грн та просив суд першої інстанції застосувати норму ст. 130 ГПК України та повернути 50% сплаченого судового збору з Державного бюджету України позивачу.
05.05.2025 року від відповідача    надійшла заява про закриття провадження в частині. У заяві відповідач повідомив суд першої інстанції про часткову сплату суми основного боргу у розмірі 50 000,00 грн.
Рішенням Господарського суду Рівненської області від 06.05.25 позов задоволено частково. Стягнуто з АТ "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якої діє філія "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" на користь ТОВ "Клімат-Майстер" – 186   868 грн 00 коп. основного боргу    та    1   211 грн 20 коп. судового збору.  Закрито провадження у справі в частині стягнення з АТ "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі філії Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" на користь ТОВ "Клімат-Майстер" 50 000 грн. 00 коп. заборгованості. Повернуто ТОВ "Клімат-Майстер"  з Державного бюджету України    1 211 грн. 20 коп. судового збору, сплаченого згідно платіжної інструкції №АНРХ-Р56Р-НВМТ-862С від 10.04.2025, оригінал якої знаходиться у матеріалах справи №918/324/25.
Мотивуючи оскаржуване судове рішення в частині розподілу судових витрат по сплаті судового збору місцевий господарський суд зазначив, що відповідно до ч. 1 ст. 130 ГПК України  у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Суд першої інстанції зазначив, що оскільки відповідач визнав основну заборгованість до початку розгляду справи, то в такому випаду слід повернути позивачу 50 % судового збору, який підлягав до розподілу. Отже судовий збір в розмірі 1 211 грн. 20 коп. слід повернути позивачу на підставі статті 130 ГПК України. Решта судового збору в розмірі 1 211,20 грн. грн. покладається на відповідача. 
Не погоджуючись із оскаржуваним судовим рішенням в частині розподілу судових витрат по сплаті судового збору від відповідача до суду апеляційної інстанції надійшла апеляційна скарга. Так, у апеляційній скарзі скаржник просить скасувати рішення Господарського суду Рівненської області від 06.05.2025 у справі № 918/324/25 у частині присудженого до стягнення судового збору та ухвалити нове рішення в цій частині, яким здійснити перерозподіл судового збору. Апелянт зазначає на неправильному застосуванні місцевим господарським судом приписів п. 1 ч. 5 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", а також не врахуванні п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України. Також апелянт надає власний розрахунок, за яким на його переконання повинен бути здійснений розподіл судових витрат по сплаті судового збору в даній справі.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує питання розподілу між сторонами судових витрат.
Згідно ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Законом України "Про судовий збір"   визначено правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.
Згідно з підпунктом 1 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір", за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Як убачається з матеріалів справи предметом спору у даній справі є майнова вимога про стягнення з відповідача на користь позивача 236   868 грн, де 1.5 відсотка ціни позову є меншим 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Водночас як убачається з матеріалів справи позовну заяву подано через підсистему "Електронний Суд".
Так, згідно ч. 3 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Згідно п. 1, 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" cплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом, закриття провадження у справі. 
Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю.
Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого господарського суду, що апелянт надіслав позовну заяву до місцевого господарського суду в електронній формі та сплатив судовий збір у більшому розмірі (3028 грн) аніж встановлено законом (2   422, 40 грн), а отже 605, 60 грн повинно бути повернуто на підставі п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір".
Суд апеляційної інстанції вважає, що апелянт необґрунтовано застосовує під час розрахунку судового збору в даній справі калькуляцію 186   868 грн х 1.5 % х 0.8, адже згідно арифметичного підрахунку 1.5 відсотка позову в даній справі є менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2803, 02 грн), при цьому приписи п.п. 1 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" імперативно вказують на обов`язковому обрахунку ставки судового збору у розмірі не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.  
Із урахуванням зазначеного суд апеляційної інстанції виснує, що ставка судового збору від якого повинен бути проведений розрахунок становить 2422, 40 грн. Таким чином доводи апелянта та проведений власний розрахунок є необґрунтований та арифметично неправильний.
Також як убачається з матеріалів справи відповідач здійснив часткову сплату боргу за поставлений товар згідно договору поставки №53-122-01-24-15096 від 09.08.2024 в сумі 50000 грн, що стало підставою для закриття провадження у справі в частині 50000 грн. У решті позовні вимоги були задоволені.
Суд апеляційної інстанції не може погодитись з висновками суду першої інстанції, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума судового збору у розмірі 1   211 грн 20 коп з огляду на таке.
Так, у постанові Верховного Суду у справі № 910/1157/24 від 30.01.2025 висвітлено наступну правову позицію:
"Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.
Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми Господарського процесуального кодексу України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.
Так, судами попередніх інстанцій у справі № 910/1157/24 встановлено, що позивач за первісним позовом звернувся з позовом про стягнення 2      052      562,00      грн основного боргу, а також просив стягнути з відповідача 34      764,67 грн 3% річних та 31 151, 71 грн втрат від інфляції.
Відповідачем після звернення з цим позовом частково сплачено позивачеві суму заборгованості у розмірі 50 000,00 грн, у зв`язку з чим судом першої інстанції провадження у справі в частині стягнення 50 000,00 грн заборгованості було закрито на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України.
У постанові Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 903/181/19, на яку посилається скаржник у касаційній скарзі, викладено таку правову позицію: "лише висновок суду першої інстанції про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково свідчить про вирішення спору по суті розглянутих вимог. Натомість, у тому випадку, коли в резолютивній частині судового рішення зазначається про закриття провадження у справі щодо частини із заявлених вимог у зв`язку з відсутністю предмету спору, спір по суті у відповідній частині не вирішується, навіть якщо розгляд справи по суті закінчується ухваленням рішення суду, без постановлення відповідної ухвали, як окремого процесуального документа.
Відповідно, у такому разі (закриття провадження у справі щодо частини із заявлених вимог у резолютивній частині рішення) норма частини 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, яка передбачає, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору, не застосовуються і не може бути підставою для стягнення з відповідача на користь позивача судового збору у повному обсязі, в тому числі і щодо частини із заявлених вимог, за якою провадження було закрито.
Верховний Суд підкреслює, що у зазначеній нормі Господарського процесуального кодексу України йдеться про   здійснення розподілу судових витрат між сторонами у справі у разі вирішення спору по суті. Водночас, така норма не застосовується, якщо Закон України "Про судовий збір" у такому випадку передбачає повернення судового збору з Державного бюджету України.
Зокрема, у пункті 5 частини 1 статті 7 цього Закону прямо встановлено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях".
Такий висновок щодо застосування приписів частини 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, пункту 5 частини 1 статті 7 Закон України "Про судовий збір" послідовно підтримується Верховним Судом (постанови від 21.09.2022 у справі № 910/11011/21, від 23.01.2024 у справі №      910/7984/22).
З огляду на викладене, Верховний Суд вважає обґрунтованими доводи касаційної скарги відповідача стосовно безпідставного стягнення судом першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, з відповідача на користь позивача судового збору з посиланням на положення частини 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, нарахованого виходячи із суми основного боргу (50      000,00 грн), в частині якого було закрито провадження у справі, та покладення судового збору незалежно від результатів вирішення спору на сторону, внаслідок неправильних дій якої виник спір. Закриття провадження у справі є формою закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення, у зв`язку з чим результат вирішення спору відсутній. Відтак з урахуванням положень пункту 5 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" наведений припис Господарського процесуального кодексу України застосований бути не може.
З огляду на викладене суд касаційної інстанції вважає обґрунтованими твердження скаржника щодо неправильного застосування судами попередніх інстанцій приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України без урахування приписів пункту 5 частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір" та покладення на відповідача обов`язку з відшкодування витрат позивача зі сплати судового збору в частині майнових вимог, провадження за якими було закрито".
Як убачається з матеріалів справи предметом позову є стягнення заборгованості у розмірі 236   868 грн, а сплата судового збору за подання майнової вимоги із урахуванням застосування пониженого коефіцієнту 0.8 становить 2422, 40 грн. Водночас як убачається з матеріалів справи відповідачем було сплачено 50000 грн  до ухвалення судового рішення у даній справі, що становить 21.11 % від розміру заявленої позовної вимоги. Таким чином 21.11% від 2422,40 грн становить  511, 37 грн і саме зазначена сума повинна бути повернута позивачу за його клопотанням на підставі п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір".
У той же час решта  суми  судового збору, яка сплачена позивачем, а саме 1911,03 (2422,40 грн – 511,37 грн) підлягає розподілу на підставі:
- ч. 1 ст. 130 ГПК України, згідно якої у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову; 
-  п. 1 ст. 129 ГПК України, відповідно до якого судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Отже, сплачена сума судового збору за подання позовної заяви в справі № 918/323/25 повинна бути розподілена наступним чином:
- 605, 60 грн сплачена сума судового збору підлягає поверненню позивачу з Державного бюджету України за наявності його клопотання на підставі п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір";
- 511, 37 грн сплачена сума судового збору підлягає поверненню позивачу з Державного бюджету України за наявності його клопотання на підставі п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір";
- 955,51 грн сплачена сума судового збору підлягає поверненню позивачу з Державного бюджету України на підставі ч. 1 ст. 130 ГПК України;
- 955, 51 грн сплачена сума судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача на підставі п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України.
Із огляду на зазначене суд апеляційної інстанції частково погоджується з доводами апеляційної інстанції з підстав, які викладені у мотивувальній частині даної постанови, адже суд першої інстанції неправильно застосував положення Закону України  "Про судовий збір" та не врахував правових висновків, які викладені у постанові Верховного Суду у справі № 910/1157/24 від 30.01.2025, що як наслідок призвело до ухвалення неправильного судового рішення в частині розподілу судових витрат у даній справі.
Частиною 3   статті 13 ГПК України   передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
У відповідності до   ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно зі   ст. 86 ГПК України   суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до п.2  ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
За таких обставин, колегія суддів вважає доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі частково обґрунтованими, а тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга є підставою для зміни резолютивної частини оскаржуваного судового рішення у редакції викладеній у даній постанові.
У зв`язку з оскарженням судового рішення в частині розподілу судових витрат сплата судового збору за подання апеляційної скарги не проводиться. 

Керуючись ст. ст. 269, 270, 271, 272, 273, 275, 276, 277, 278, 279, 280, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

                              
ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якої діє філія "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" на рішення Господарського суду Рівненської області від 06.05.2025 у справі №918/324/25 задоволити частково.
2. Змінити пункти 2 та 4 резолютивної частини рішення Господарського суду Рівненської області від 06.05.25 та викласти їх у новій редакції:
"2. Стягнути з Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (вул. Назарівська,3, м. Київ, 01032, код ЄДРПОУ 24584661) в особі філії Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" (м. Вараш, Рівненська область, 34400, код ЄДРПОУ 05425046) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КЛІМАТ-МАЙСТЕР" (вул. Оноре де Бальзака, буд. 4А, офіс 391, м. Київ, 02225, ЄДРПОУ 35486817) - 186 868 (сто вісімдесят шість тисяч вісімсот шістдесят вісім) грн 00 коп. основного боргу    та    955  (дев`ятсот п`ятдесят п`ять) грн. 51 коп. судового збору. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.       
4. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "КЛІМАТ-МАЙСТЕР" (вул. Оноре де Бальзака, буд. 4А, офіс 391, м. Київ, 02225, ЄДРПОУ 35486817) з Державного бюджету України    955  (дев`ятсот п`ятдесят п`ять) грн. 51 коп. судового збору, сплаченого згідно платіжної інструкції №АНРХ-Р56Р-НВМТ-862С від 10 квітня 2025 р., оригінал якої знаходиться у матеріалах справи №918/324/25. Ухвалу видати після набрання судовим рішенням законної сили".
3. У решті рішення Господарського суду Рівненської області від 06.05.2025 у справі №918/324/25 залишити без змін. 
4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду, окрім випадків, визначених ст.ст. 287-291 ГПК України.
5. Справу №918/324/25 повернути до Господарського суду Рівненської області.

Головуючий  суддя                                                                      Розізнана І.В. 

Суддя                                                                                              Павлюк І.Ю.  

Суддя                                                                                              Крейбух О.Г.