Ухвала
Іменем України
    
18 липня 2025 року
м. Київ
 
справа № 369/8385/21
провадження № 61-8138ск25  
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крат В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Пархоменко П. І., розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 вересня 2024 року в складі судді Пінкевич Н. С., та постанову Київського апеляційного суду від 08 травня 2025 року (повний текст складено 27 травня 2025 року) в складі колегії суддів: Болотова Є. В., Желепи О. В., Музичко С. Г., в справі за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Фінансова компанія «Житло-Інвест» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про стягнення коштів,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до комунального підприємства «Фінансова компанія «Житло-Інвест» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (ККУП «ФК «Житло-Інвест») про стягнення коштів.
 
Позовна заява мотивована тим, що 22 жовтня 2014 року між ОСОБА_1 та ККУП «ФК «Житло-Інвест» укладено договір про участь у фонді фінансування будівництва. За умовами договору об`єктом інвестування є квартира АДРЕСА_1 . Відповідач зобов`язався ввести будинок в експлуатацію до грудня 2014 року. На виконання свого обов`язку по сплаті коштів, ОСОБА_1 перераховано грошові кошти в розмірі 308 223 грн на поточний рахунок відповідача.
 
Натомість відповідач почав направляти ОСОБА_1 листи щодо перенесення терміну введення в експлуатацію, на що він направляв свої заперечення, оскільки ці строки чітко встановлені договором. Як з`ясувалось згодом, порушення строків пов`язане з невиконання відповідачем як управителем при здійсненні контролю за виконання забудовників зобов`язань, встановлених статтею 18 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управлінням майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю». Також відповідач не вчинив жодних дій, жодних заходів для введення будинку в експлуатацію, виконання взятих на себе обов`язків.
 
Умовами укладеного між ними договором не передбачено сплати неустойки за порушення відповідачем своїх обов`язків, що суперечить нормам ділового обороту, вимогам розумності та справедливості, Закону України «Про захист прав споживачів».
 
На час подання позову відповідач порушив умови по введенню будинку в експлуатацію на 1 647 днів. На підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» зобов`язаний сплатити пеню в розмірі 15 229 298,43 грн.
 
ОСОБА_1 просив стягнути з ККУП «ФК «Житло-Інвест» на його користь:
пеню за прострочення виконання договору в розмірі 15 229 298,43 грн;
судові витрати покласти на відповідача.
 
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 вересня 2024 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що: 
звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу для його задоволення, посилався на порушення його прав, як довірителя та учасника ФФБ, внаслідок прострочення терміну виконання будівельних робіт та введення об`єкта будівництва в експлуатацію;
управитель ФФБ (ККУП «ФК «Житло-Інвест») не є особою, яка здійснює будівництво та передачу об`єктів інвестування у власність довірителів, оскільки відповідно до Закону такою особою є забудовник. Згідно з пункту 1.1 Договору про участь в ФФБ, права і обов`язки за яким набув позивач, управитель приймає від довірителя кошти в управління та відповідно до Правил фонду і цього договору для фінансування будівництва з метою у подальшому отримати об`єкт інвестування. Після отримання від довірителя коштів управитель закріплює за довірителем об`єкт інвестування та видає довірителю свідоцтво про участь у фонді (пункт 1.2 Договору про участь у ФФБ). При цьому, як вбачається зі змісту пункту 3.3 Договору про участь у ФФБ, яким визначено обов`язки управителя, на відповідача, як управителя ФФБ, не покладений обов`язок побудувати та ввести в експлуатацію об`єкт будівництва;
таким чином, відповідальність управителя за порушення строків введення об`єкта будівництва в експлуатацію не передбачена ані умовами договору про участь у ФФБ, ані чинним законодавством України, тому суд зробив висновок про відсутність у позивача права на стягнення з відповідача неустойки на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів»;
крім того, позивачем не надано жодних доказів та не наведено обґрунтувань порушення відповідачем умов Договору про участь у ФФБ, які б мали наслідком порушення строків спорудження об`єкта будівництва, зокрема: позивачем не доведено, що збільшення строків будівництва стало наслідком неналежного контролю з боку управителя; позивач не надав доказів неналежного виконання управителем своїх зобов`язань щодо контролю за строками прийняття в експлуатацію об`єкта будівництва, зокрема доказів того, що збільшення строків будівництва об`єкта сталося внаслідок дій чи бездіяльності зі сторони відповідача, а також, нездійснення відповідачем контролю за дотриманням забудовником договору; позивачем не зазначено, які саме конкретні дії вчинив управитель ФФБ або яку саме бездіяльність допустив управитель ФФБ, внаслідок чого були порушені строки будівництва та передачі квартири. Тобто позивачем не доведена наявність протиправної поведінки управителя ФФБ та, відповідно, позивачем не доведений причинний зв`язок між діями або бездіяльністю управителя ФФБ та порушенням забудовником строків спорудження об`єкта будівництва та передачі квартири у власність позивача. З наведеного вбачається, що доводи ОСОБА_1 щодо незаконності дій та бездіяльності відповідача не ґрунтуються на вимогах закону, суперечать наявним у справі доказам та фактичним обставин справи, тому відсутні підстави для задоволення позову.
 
Постановою Київського апеляційного суду від 08 травня 2025 року:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення.
рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 вересня 2024 року залишив без змін.
 
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що:
обґрунтовуючи позовну заяву, ОСОБА_1 зазначав, що відповідачем порушені терміни щодо введення будинку в експлуатацію на 1 647 дні. На підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 15 229 298,43 грн. Позивач вважає, що строки введення будинку в експлуатацію були перенесені у зв`язку із невиконанням відповідачем своїх обов`язків як управителя при здійсненні контролю за виконанням забудовником своїх зобов`язань. Позивачем на адресу відповідача направлено лист-вимогу щодо сплати пені, відповіді від КП «Фінансова компанія «Житло-Інвест» не надходило;
судом встановлено, що на момент звернення ОСОБА_1 до суду з позовом об`єкт будівництва до експлуатації не введено. Так, до матеріалів справи долучено копію договору № КНТР-000060/кВ про участь у Фонді фінансування будівництва від 22 жовтня 2014 року. Згідно якого, у пункті 3.3 сторони обумовили обов`язки відповідача. Дослідивши копію договору, колегією суддів встановлено, що пункт 3.3 договору не містить такого обов`язку відповідача як будівництво та введення в експлуатацію об`єкту будівництва. Предметом договору № КНТР-000060/кВ про участь у Фонді фінансування будівництва від 22 жовтня 2014 року є посередницькі відносини щодо управління грошовими коштами, сплаченими ОСОБА_1 з метою набуття у майбутньому права власності на об`єкт інвестування. 03 березня 2012 року між ККУП «ФК «Житло-Інвест» та ТОВ «Екобуд» та ТОВ «КНБ Будінвест» укладено договір про внесення змін до договору № 52/А-12 від 27 лютого 2008 року про організацію спорудження об`єкту будівництва житлового будинку АДРЕСА_2 . ТОВ «КНБ Будінвест» як забудовник зобов`язувався перед ККУП «ФК «Житло-Інвест» організувати спорудження об`єкту будівництва з отриманням в управління коштів, своєчасно ввести його в експлуатацію та передати об`єкти інвестування у власність довірителів Фонду фінансування будівництва, в порядку та на умовах, визначених правилами Фондом фінансування будівництва. Відтак, ККУП «ФК «Житло-Інвест», як управитель ФФБ, не є особою, яка здійснює будівництво та передачу об`єктів інвестування у власність довірителів, такою особою є забудовник;
колегія суддів звернула увагу на те, що відповідач не здійснює будівництво спірного об`єкта, оскільки такі функції покладено безпосередньо на забудовника. У визначених договорах обов`язками управителя ФФБ є здійснення управління грошовими коштами довірителя з метою їх використання для фінансування спорудження об`єкта інвестування, та після введення його в експлуатацію - передачі у власність довірителю закріплених за ним об`єктів інвестування. Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 не довів, що несвоєчасне введення об`єкта в експлуатацію сталося внаслідок дій чи бездіяльності відповідача. Матеріали справи не містять доказів неналежного виконання управителем своїх зобов`язань щодо контролю за строками прийняття в експлуатацію об`єкта будівництва, зокрема доказів того, що збільшення строків будівництва об`єкта сталося внаслідок дій чи бездіяльності зі сторони управителя (відсутність контролю, неналежний контроль за забудовником). Тому колегія суддів погодилася із висновком суду першої інстанції щодо необґрунтованості заявлених позовних вимог та відсутності підстав для його задоволення;
доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції необґрунтовано відмовлено у задоволенні позовних вимог, колегія суддів відхиляє, оскільки відповідач не здійснює будівництво спірного об`єкта, такі функції покладено безпосередньо на забудовника. Відтак, не несе відповідальності, зокрема, за порушення термінів введення об`єкта будівництва в експлуатацію, а також термінів його заселення, за передачу довірителю ФФБ у власність об`єкт інвестування. Доводи апеляційної скарги про те, що при розгляді справи судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального та неправильне застосування норм процесуального права, колегія суддів оцінює критично, оскільки вони в ході судового розгляду не знайшли свого підтвердження.
 
27 червня 2025 року  ОСОБА_1 через підсистему Електронний суд подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 вересня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 08 травня 2025 року, у якій просить оскаржені судові рішення скасувати і направити справу на новий апеляційний розгляд.
 
Ухвалою Верховного Суду від 18 липня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 вересня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 08 травня 2025 року (повний текст складено 27 травня 2025 року) в частині посилання у касаційній скарзі на постанову Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» № 5 від 12 квітня 1996 року повернуто.
 
Підставою касаційного оскарження судових рішень у касаційній скарзі зазначається неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, оскільки суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду: від 05 червня 2018 року в справі №338/180/17, від 28 лютого 2020 року у справі №501/3051/16-ц, від 30 червня 2020 року в справі №501/3038/16-ц, від 08 липня 2020 року у справі № 466/7758/18-ц, від 14 січня 2021 року в справі № 755/11237/17, від 20 травня 2021 року у справі № 607/1569/19.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що: 
            суди постановили що управитель ФФБ (КП«ФК «Житло-Інвест») не є особою, яка здійснює будівництво та передачу об`єктів інвестування у власність довірителів, оскільки відповідно до Закону такою особою є забудовник». В даному випадку слід зазначити, що суть спору є невиконання Договору №КНТР-000060/кв про участь у Фонді Фінансування будівництва, а саме не отримання у власність об`єкта інвестування Позивачем, а не за не введення об`єкта будівництва у експлуатацію.Зобов`язання ввести будинок в експлуатацію належить Забудовнику перед Фінансовою компанією, а не перед Довірителями. У випадку, якщо забудовник не вводить об`єкт будівництва в експлуатацію більш ніж 90 днів, Фінансова Компанія має право змінити забудовника або виконувати функції Забудовника згідно Договору доручення. Верховний Суд дотримується правової позиції про те, що інвестор, який має намір отримати житло у власність для власних потреб на підставі договору про участь у ФФБ, є споживачам фінансової послуги: «Враховуючи, що позивач мав на меті задовольнити власні потреби у житлі, ці відносини безпосередньо не пов`язані з підприємницькою діяльністю, Верховний Суд зробив висновок про те, що позивач є споживачем фінансової послуги, а тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню правила Закону України «Про захист прав споживачів»» (Постанова Верховного Суду по справі №501/3038/16-ц від 30 червня 2020 року).
            договір, який регулює взаємовідносини управителя із забудовником щодо організації спорудження об`єктів будівництва з використанням отриманих в управління управителем коштів та подальшої передачі забудовником об`єктів інвестування установникам управління майном та укладається у випадках, передбачених цим Законом». Тобто, забудовник є контрагентом Відповідача;
позивач вважає ефективним право в судовому порядку забезпечити виконання зобов`язання відповідачем (виконання договору про участь у ФФБ) шляхом стягнення пені з відповідача за прострочення виконання договору згідно Закону України «Про захист прав споживачів» з урахуванням відсутності в Договорі про участь у ФФБ відповідальності відповідача (виконавця фінансової послуги) у вигляді сплати пені (неустойки);
            оскільки ні в чинному законодавстві (гл. 70 ЦК України), ні в іншому законодавстві (Закон України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю») відсутні правові норми нарахування пені (неустойки), то суд першої інстанції повинен застосувати загальні положення про зобов`язання, передбачені главами 47-51 ЦК України. Законодавством про захист прав споживачів встановлено, що «У разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі» (ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів»). Відповідальність виконавця фінансової послуги (відповідача) виникає з підстав збільшення строків будівництва більш як на 90 днів порівняно із строками, зазначеними в договорі між управителем та забудовником станом на день його підписання згідно частини першої статті 18 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю».
 
У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.
 
Суди встановили, що 22 жовтня 2014 року між ОСОБА_1 (довіритель) та ККУП «ФК «Житло-інвест» (фінансова компанія) уклали Договір КНТР-000060/кв «Про участь у фонді фінансування будівництва».
 
У договорі від 22 жовтня 2014 року передбачено, що 
запланований термін введення об`єкту в експлуатацію - грудень 2014 року. В разі зміни запланованого терміну введення об`єкта будівництва в експлуатацію, після отримання фінансовою компанією повідомлення щодо цього від забудовника із зазначенням відповідних підстав, до цього договору вносяться зміни, шляхом направлення фінансовою компанією листа довірителю (пункт 1.4);
у разі використання Фінансовою компанією коштів, переданих Довірителем в управління, не за цільовим призначенням, Фінансова компанія сплачує Довірителю пеню в розмірі 0,1% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення (пункт 5.2).
 
28 жовтня 2014 року ОСОБА_1 видано свідоцтво про участь у ФФБ виду А.
 
28 листопада 2014 року між ОСОБА_1 та ККУП «ФК «Житло-Інвест» укладено договір № ДВМП-000060 про відступлення майнових прав. А саме у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 повність проінвестував закріплений за ним об`єкт інвестування, ФК передало йому майнові права на об`єкт інвестування.
 
28 листопада 2014 року ОСОБА_1 отримав свідоцтво про участь у ФФБ виду А.
 
Забудовником об`єкту будівництва є ТОВ «КНБ Будінвест», відповідачем після отримання від забудовника листів щодо зміни строків введення будинку в експлуатацію, направлялись відповіді листи позивача, який в свою чергу направляв на адресу відповідача свої заперечення. На час розгляду справи будинок не введений в експлуатацію.
 
03 березня 2012 року між ККУП «ФК «Житло-Інвест» та ТОВ «Екобуд» та ТОВ «КНБ Будінвест» укладено договір про внесення змін до договору №52/А-12 від 27 лютого 20008 року про організацію спорудження об`єкту будівництва житлового будинку АДРЕСА_2 . За умовами якого ТОВ «КНБ Будінвест», як забудовник, зобов`язувався перед ККУП «ФК «Житло-Інвест» організувати спорудження об`єкту будівництва з отриманням від ККУП «ФК «Житло-Інвест» в управління коштів, своєчасно ввести його в експлуатацію та передати об`єкти інвестування у власність довірителів ФФБ, в порядку та на умовах, визначених Правилами ФФБ.
 
ТОВ «КНБ Будінвест» як забудовник зобов`язувався перед ККУП «ФК «Житло-Інвест» організувати спорудження об`єкту будівництва з отриманням в управління коштів, своєчасно ввести його в експлуатацію та передати об`єкти інвестування у власність довірителів Фонду фінансування будівництва, в порядку та на умовах, визначених правилами Фондом фінансування будівництва.
 
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 13 травня 2020 року в справі № 910/17512/18 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/89400481):
апеляційну скаргу ТОВ «КНБ Будінвест» на рішення Господарського суду Київської області від 25 вересня 2019 року у справі № 910/17512/18 задовольнити частково;
рішення Господарського суду Київської області від 25 вересня 2019 року у справі № 910/17512/18 скасовано;
первісний позов задоволено частково;
зобов`язано ТОВ «КНБ Будінвест» виконати умови Договору №52-А-12-Д від 03 березня 2012 року про організацію спорудження об`єкта будівництва - житлового будинку АДРЕСА_3 шляхом введення в експлуатацію об`єкта будівництва житлового будинку АДРЕСА_3 та надати комунальному підприємству «Фінансова компанія «Житло-Інвест» копію документа про прийняття в експлуатацію житлового будинку АДРЕСА_3 ;
у задоволенні інших позовних вимог за первісним позовом відмовлено
у задоволенні зустрічного позову відмовлено повністю.
 
Обґрунтовуючи позовну заяву, ОСОБА_1 зазначав, що відповідачем порушені терміни щодо введення будинку в експлуатацію на 1 647 дні. На підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 15 229 298,43 грн. Позивач вважає, що строки введення будинку в експлуатацію були перенесені у зв`язку із невиконанням відповідачем своїх обов`язків як управителя при здійсненні контролю за виконанням забудовником своїх зобов`язань.
 
Позивачем на адресу відповідача направлено лист-вимогу щодо сплати пені, відповіді від ККУП «ФК «Житло-Інвест»  не надходило.
 
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
 
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду (див, зокрема, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23)).
 
Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968 сво 21)).
 
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).
 
Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновляє порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування (див. пункт 8.54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 січня 2022 року в справі № 910/10784/16 (провадження № 12-30гс21)).
 
Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22)).
 
Управитель - фінансова установа, яка від свого імені діє в інтересах установників управління майном і здійснює управління залученими коштами згідно із законодавством, Правилами фонду та відповідає вимогам, встановленим цим Законом (абзац третій статті 2 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю»).
 
Забудовником може бути особа, яка згідно із законодавством має право на виконання функцій замовника будівництва для спорудження об`єктів будівництва та уклала договір з управителем (частина четверта статті 4 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю»).
 
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (частина перша статті 549 ЦК України).
 
Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (абзац перший частини другої статті 551 ЦК України).
 
У разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі (частина п`ята статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів»).
 
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
 
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 травня 2018 року у справі № 686/6910/16 (провадження № 61-1747св18) зроблено висновок по застосуванню частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» та вказано, що «вона поширюється на договори підряду та договори про надання послуг. Відповідно прострочення зобов`язань, що виникли із договору підряду або договору про надання послуг зумовлює нарахування пені у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги) або в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення».
 
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2024 року в справі № 759/9026/21 (провадження № 61-10154сво22) зроблено висновок, що:
«91. Тлумачення частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» дозволяє стверджувати, що вона поширюється на договори підряду та договори про надання послуг. Відповідно прострочення зобов`язань, що виникли з договору підряду або договору про надання послуг зумовлює нарахування пені у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги) або в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.
92. Відсутні правові підстави для стягнення з продавця за договором купівлі-продажу майнових прав пені, передбаченої частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», з огляду на те, що така пеня підлягає нарахуванню у разі порушення умов договору про виконання робіт (надання послуг) виконавцями робіт і надавачами послуг, а не продавцями товарів. Способи захисту прав покупця за споживчим договором купівлі-продажу передбачені статтями 8, 9 Закону України «Про захист прав споживачів».
 
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 грудня 2024 року в справі № 638/18016/21 (провадження № 61-15424св23) вказано, що:
«як встановили суди, на час звернення ОСОБА_1 до суду з цим позовом об`єкт будівництва до експлуатації не введено. Відповідно до пунктів 3.1.1.14 договорів № 1-3 Управитель ФФБ (ТОВ «ФК «С-ІНВЕСТБУД») не несе відповідальності за порушення термінів введення об`єкта будівництва в експлуатацію. Крім того, відповідно до Правил ФФБ виду А спірного об`єкта будівництва ТОВ «ФК «С-ІНВЕСТБУД» саме забудовник несе відповідальність за невиконання зобов`язань щодо організації спорудження об`єкта будівництва та своєчасного введення його в експлуатацію.
Дослідивши зміст укладених між сторонами договорів, а також Правила ФФБ виду А, дотримуватись вимог якого зобов`язувалася позивач у зв`язку з підписанням договорів № 1-3, установивши, що умовами укладених між сторонами договорів № 1-3 про участь у фонді фінансування будівництва не передбачено відповідальності управителя за порушення термінів введення об`єкта будівництва в експлуатацію, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильно висновку про відсутність підстав покладення на відповідача як управителя відповідальності за несвоєчасне введення спірного об`єкта в експлуатацію.
Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідач не здійснює будівництво спірного об`єкта, оскільки такі функції покладено безпосередньо на забудовника. У визначених договорах обов`язками управителя ФФБ є здійснення управління грошовими коштами довірителя з метою їх використання для фінансування спорудження об`єкта інвестування, та після введення його в експлуатацію - передачі у власність довірителю закріплених за ним об`єктів інвестування.
Позивач не довела, що несвоєчасне введення об`єкта в експлуатацію сталося внаслідок дій чи бездіяльності зі сторони відповідача. Судам не надано доказів неналежного виконання управителем своїх зобов`язань щодо контролю за строками прийняття в експлуатацію об`єкта будівництва, зокрема доказів того, що збільшення строків будівництва об`єкта сталося внаслідок дій чи бездіяльності зі сторони управителя (відсутність контролю, неналежний контроль за забудовником). Факт неналежного виконання забудовником покладених на нього обов`язків не може бути підставою для матеріальної відповідальності відповідача як управителя коштів за договором про участь у ФФБ, без доведення, що саме його дії чи бездіяльність завдали шкоди позивачу.
Враховуючи зазначене, недоведеність обставини неналежного виконання відповідачем своїх обов`язків, покладених на нього умовами договору про участь у ФФБ, а також того, що не введення спірного об`єкта в експлуатацію виникло внаслідок дій чи бездіяльності відповідача, колегія суддів погоджується з висновком судів першої та апеляційної інстанцій щодо необґрунтованості заявленого позову та відсутності підстав для його задоволення.
Відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством.
Враховуючи, що позивач має на меті задовольнити власні потреби у житлі, ці відносини безпосередньо не пов`язані з підприємницькою діяльністю, позивач є споживачем фінансової послуги, Верховний Суд погоджується з доводами позивача, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню правила Закону України «Про захист прав споживачів». Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 30 червня 2020 року в справі № 501/3038/16 (провадження № 61-246св19), від 01 вересня 2022 року в справі № 759/3606/20 (провадження № 61-11705св21), та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2024 року в справі № 759/9026/21 (провадження № 61-10154сво22).
Однак, враховуючи те, що виконавцем та відповідальною особою за введення спірного об`єкта в експлуатацію є забудовник, а не ТОВ «ФК «С-ІНВЕСТБУД» як управитель майном, а також, враховуючи те, що відповідно до умов договорів №№ 1-3 та Правил ФФБ виду А спірного об`єкта будівництва ТОВ «ФК «С- ІНВЕСТБУД» не несе відповідальності за порушення термінів введення об`єкта будівництва в експлуатацію, то відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача 3 % вартості роботи (послуг) на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів».
 
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
 
Суди встановили, що: 
предметом договору № КНТР-000060/кВ про участь у Фонді фінансування будівництва від 22 жовтня 2014 року є посередницькі відносини щодо управління грошовими коштами, сплаченими ОСОБА_1 з метою набуття у майбутньому права власності на об`єкт інвестування. Згідно з пункту 1.1 Договору про участь в ФФБ, права і обов`язки за яким набув позивач, управитель приймає від довірителя кошти в управління та відповідно до Правил фонду і цього договору для фінансування будівництва з метою у подальшому отримати об`єкт інвестування. Після отримання від довірителя коштів управитель закріплює за довірителем об`єкт інвестування та видає довірителю свідоцтво про участь у фонді (пункт 1.2 Договору про участь у ФФБ). У пункті 3.3 сторони обумовили обов`язки відповідача. Як свідчить зміст пункту 3.3 Договору про участь у ФФБ, яким визначено обов`язки управителя, на відповідача, як управителя ФФБ, не покладений обов`язок побудувати та ввести в експлуатацію об`єкт будівництва;
03 березня 2012 року між ККУП «ФК «Житло-Інвест» та ТОВ «Екобуд» та ТОВ «КНБ Будінвест» укладено договір про внесення змін до договору № 52/А-12 від 27 лютого 2008 року про організацію спорудження об`єкту будівництва житлового будинку АДРЕСА_2 . ТОВ «КНБ Будінвест» як забудовник зобов`язувався перед ККУП «ФК «Житло-Інвест» організувати спорудження об`єкту будівництва з отриманням в управління коштів, своєчасно ввести його в експлуатацію та передати об`єкти інвестування у власність довірителів Фонду фінансування будівництва, в порядку та на умовах, визначених правилами Фондом фінансування будівництва. Відтак, ККУП «ФК «Житло-Інвест», як управитель ФФБ, не є особою, яка здійснює будівництво та передачу об`єктів інвестування у власність довірителів, такою особою є забудовник;
відповідальність управителя за порушення строків введення об`єкта будівництва в експлуатацію не передбачена ані умовами договору про участь у ФФБ, ані чинним законодавством України.
 
За таких обставин, встановивши відсутність правових підстав для стягнення пені згідно частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, зробив обґрунтований висновок про відмову в задоволенні позову.
 
Посилання у касаційній скарзі на висновки, викладені у постановах Верховного Суду: від 05 червня 2018 року в справі №338/180/17, від 28 лютого 2020 року у справі №501/3051/16-ц, від 30 червня 2020 року в справі №501/3038/16-ц, від 08 липня 2020 року у справі № 466/7758/18-ц, від 14 січня 2021 року в справі № 755/11237/17, від 20 травня 2021 року у справі № 607/1569/19, необґрунтовані, оскільки вони зроблені за інших фактичних обставин.
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
 
Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженої постанови апеляційного суду свідчить, що касаційна скарга є необґрунтованою, оскільки Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку.
 
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).
 
Керуючись статтями 136, 260, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 вересня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 08 травня 2025 року (повний текст складено 27 травня 2025 року) в справі за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Фінансова компанія «Житло-Інвест» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про стягнення коштів.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                    В. І. Крат
                                                                                                                                                                                                                                     І. О. Дундар 
 
                                                                                               П. І. Пархоменко