ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/11107/25	Головуючий у 1-й інстанції Позняк В.М. 	
Провадження № 33/817/374/25 	Доповідач - Сарновський В.Я.	
Категорія - ч.2 ст.130 КУпАП 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 серпня 2025 р. суддя Тернопільського апеляційного суду Сарновський В.Я. розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 червня 2025 року,-

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 130 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення штрафу в дохід держави у розмірі (2000) двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34000 (тридцять чотири тисячі) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки та оплатного вилучення транспортного засобу PEUGEOT BOXER номерний знак НОМЕР_1 , 2005 року випуску, білого кольору, номер кузова НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 . До стягнення у вигляді позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки у відповідності до частини третьої статті 30 Кодексу України про адміністративні правопорушення приєднано невідбуті раніше частину стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами. Стягнуто із ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 605,60 грн (шістсот п`ять гривень 60 копійок).

Згідно постанови, ОСОБА_1 17.05..2025 21:16:00 в місті Тернополі по проспекту Степана Бандери 84, керував тз Pegeot Boxer нз НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, порушення мови. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням технічного приладу газоаналізатора Alcotest 6810 ARBP-0422 (повірка дійсна до 21.11.2025) та проведення такого огляду у КНП «ТОМЦСНЗ» ТОР відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР, порушення вчинено особою, що вчинено повторно протягом року, та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною другою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В апеляційній скарзі та доповненні до неї ОСОБА_1 та його захисник – Гончаров М.С. просять скасувати постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 червня 2025 року, а провадження у справі закрити. Крім того, просять: призначити по даній справі експертизу з технічного дослідження наявного в матеріалах справи відеозвукозапису; дослідити безпосередньо в судових засіданнях під час розгляду матеріалів справи всі зібрані докази, в тому числі і долучений відеозапис шляхом його перегляду; викликати в судове засідання для надання роз`яснень поліцейського Баліцького К.Б.; витребувати в УПП в Тернопільській області ДПП засвідчену належним чином копію сторінки з Журналу обліку видачі, повернення портативного відеореєстратора та карт пам`яті, копіювання цифрової інформації щодо отримання 17 травня 2025 року такого записуючого пристрою інспектором Баліцьким К.Б. та його напарником; здійснювати фіксацію технічними засобами судового розглядуза матеріалами справи №607/11107/25. Свої вимоги мотивують тим, що:
при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, працівники поліції не роз`яснили ОСОБА_1 його права, передбачені ст.55, 56, 59 та 63 Конституції України;
до протоколу про адміністративне правопорушення не було внесено відомостей із посиланням на відповідне рішення суду про те, чи притягувався ОСОБА_1 упродовж року до адміністративної відповідальності; 
у ОСОБА_1 були відсутні ознаки алкогольного сп`яніння;
примірники судових рішень наявних у матеріалах справи, було зібрано працівниками поліції вже після того, як ОСОБА_1 було ознайомлено зі змістом протоколу за ч.2 ст.130 КупАП;
рапорт працівника поліції не може розглядатися як беззаперечний доказ винуватості особи;
відеозаписи наявні у матеріалах справи не є безперервні;
є доцільним скасування за результатами судового розгляду такого виду стягнення як оплатне вилучення транспортного засобу належного ОСОБА_1 на праві власності, так як останній є колишнім військовослужбовцем, є інвалідом війни, наявні проблеми зі здоров`ям його близьких родичів, що все в сукупності вимагає подальшого користування транспортним засобом. 

В судові засідання апеляційного суду ОСОБА_1 не з`явився, хоча був повідомлений про час і місце апеляційного розгляду. Повідомлень про причини неявки в судове засідання 28 серпня 2025 року та клопотань про відкладення апеляційного розгляду не подав. За таких обставин відповідно до положень ч.6 ст.294 КУпАП апеляційний розгляд проведено у його відсутності.

Заслухавши доводи захисника Гончарова М.С., який підтримав апеляційну скаргу і просив скасувати оскаржену постанову та закрити провадження у справі, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі і висловлені в ході апеляційного розгляду захисником доводи, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до вимог статей 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Перевіркою матеріалів справи в ході апеляційного розгляду встановлено, що суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винуватості ОСОБА_1 в порушенні правил дорожнього руху.
Як вбачається зі змісту оскарженої постанови, судом першої інстанції належним чином перевірені всі обставини справи, які досліджені всебічно, повно та об`єктивно, висновки суду про винуватість ОСОБА_1 у вчинені правопорушень ґрунтуються на матеріалах справи.
Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП підтверджується даними, які містяться в: протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №393729 від 17 травня 2025 року; матеріалах відео фіксації нагрудних камер поліцейських, а саме пристроїв 477840, 477646, а тако відеореєстратора службового автомобіля тз 7381; свідоцтві про повірку засобу вимірювальної техніки газоаналізатор Alcotest 6810 ARBP-0422 (повірка дійсна до 21 листопада 2025 року); направленні водія на огляд з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння від 17 травня 2025 року; рапорті поліцейського УПП; постановах про притягнення до адміністративної відповідальності серії ЕНА №4755184 та ЕНА 4755221 від 17 травня 2025 року; копії постанови Тернопільського апеляційного суду Тернопільської області № 607/27821/24 від 27 березня 2025 року.
Наведені в оскарженій постанові докази, на підставі яких суд першої інстанції прийшов до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 є послідовними та узгоджуються між собою.
Таким чином, висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП доведений належним чином дослідженими в судовому засіданні доказами.
Об`єктивних підстав ставити під сумнів достовірність і належність доказів та обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення, по справі не вбачається.
Доводи апеляційної скарги про те, що відеозаписи наявні у матеріалах справи не велися безперервно, не спростовують висновків суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_1 , оскільки ті обставини, які мають значення для встановлення обставин справи згідно викладеної у протоколі суті правопорушення наявним у справі відеозаписом зафіксовано безперервно. Відсутність у долучених до матеріалів справи відеозаписах відомостей про інші події, які не стосуються суті складеного відносно ОСОБА_1 протоколу, не спростовує факту вчинення ним правопорушення.
Доводи клопотання сторони захисту про необхідність призначення експертизи відеозаписів для з`ясування їх автентичності, безперервності, наявності змін та встановлення технічних пристроїв якими вони здійснені, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки матеріалами справи беззаперечно підтверджується те, що даними відеозаписами зафіксовано саме особу ОСОБА_1 і події, які викладені у складеному відносно нього протоколі за ч.2 ст.130 КУпАП, а оцінка зафіксованих відеозаписами обставин не потребує спеціальних знань. 
Твердження апеляційної скарги про те, що у ОСОБА_1 були відсутні ознаки алкогольного сп`яніння, не спростовують правильності висновків про наявність складу правопорушення, оскільки відповідно до п.2 розділу 1 Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких саме у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану, а водій відповідно до вимог п.2.5. ПДР зобов`язаний на вимогу поліцейського пройти огляд на стан сп`яніння.
Окрім цього, ознаки алкогольного сп`яніння (порушення мови, поведінка що не відповідає обстановці), які були визначені поліцейським підставою для направлення на огляд на стан сп`яніння зафіксовані даними відеозаписів нагрудних камер працівників поліції та в направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння від 17 травня 2025 року.
Не відповідають дійсності доводи апеляційної скарги про те, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, працівники поліції не роз`яснили ОСОБА_1 його права так як вбачається із матеріалів справи, зокрема відеозаписів із нагрудних камер працівників поліції (файл part_00001_export-tuegw.mp4 з 21:40:20 год) останніми було роз`яснено ОСОБА_1 його права, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП. Відсутність даних про роз`яснення інших наданих законом прав у даному випадку не є підставою для скасування оскарженої постанови і закриття провадження у справі за відсутністю події та складу правопорушення, як про це просить апелянт. 
Доводи про необхідність вказівки у протоколі про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.130 КУпАП на конкретне судове рішення про позбавлення права керування в тексті протоколу є безпідставними, оскільки не є обов`язковим реквізитом, передбаченим ст.256 КУпАП. У матеріалах справи наявна копія відповідної постанови суду та інша письмова інформація, які в сукупності містять достатні відомості про наявність ознак вчинення правопорушення повторно, про що вказано у складеному відносно ОСОБА_1 протоколі. Як видно зі змісту судового рішення та матеріалів справи ця обставина встановлена та досліджена судом у межах повноважень, визначених ст. 251 КУпАП. 
Доводи апеляційної скарги з приводу того, що рапорт працівника поліції не є беззаперечним доказом винуватості ОСОБА_1 , не є підставою для скасування оскарженої постанови, оскільки висновки суду про доведеність вини ОСОБА_1 ґрунтуються на сукупності інших доказів, які підтверджують вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП. 
Доводи захисника про те, що примірники судових рішень, долучених до матеріалів справи, були зібрані працівниками поліції вже після ознайомлення ОСОБА_1 зі змістом протоколу про адміністративне правопорушення, не мають правового значення для оцінки наявності події та складу правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КупАП, оскільки про повторність як кваліфікуючу ознаку вчинення ним правопорушення було вказано у складеному протоколі.
Згідно з приписами ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у встановленому законом порядку орган (посадова особа), що веде провадження, встановлює наявність чи відсутність правопорушення, винність особи, інші обставини справи.
Закон не вимагає, щоб всі докази були зібрані до моменту складання протоколу, а збирання та долучення додаткових матеріалів під час формування поліцейським матеріалів справи про адміністративне правопорушення для направлення її до суду не суперечить чинному законодавству. 
У даному випадку зібрані матеріали, в тому числі примірники копій судових рішень, які підтверджують факт повторності правопорушення, та відповідна письмова інформація були належним чином оформлені, отримані з офіційних джерел та містяться в матеріалах справи. Їх наявність дозволяє суду встановити юридично значущу обставину — вчинення особою правопорушення повторно протягом року, що є кваліфікуючою ознакою за ч. 2 ст. 130 КУпАП.
Крім того, як видно з матеріалів справи про факт притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП ОСОБА_1 сам повідомляв працівників поліції.
Твердження сторони захисту про скасування адміністративного стягнення у вигляді оплатного вилучення транспортного засобу з тих підстав, що ОСОБА_1 є колишнім військовослужбовцем, особою з інвалідністю внаслідок війни, а також наявні проблеми зі здоров`ям його близьких родичів, не можуть бути підставою для пом`якшення адміністративного стягнення у даному випадку.
Відповідно до ч. 1 ст. 33 КУпАП, при накладенні адміністративного стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.
У даному випадку суд першої інстанції правомірно врахував, що вчинене порушення є грубим, умисним та повторним.
Встановлено, що ОСОБА_1 у березні 2025 року притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень, пов`язаних з безпекою дорожнього руху, а саме за ст.ст. 124, 122-4, 130 КУпАП.
В даному випадку матеріалами справи підтверджується, що в травні 2025 року, окрім повторного протягом року порушення вимог ст.130 КУпАП, ОСОБА_1 керуючи автомобілем вчинив також правопорушення за ст.ст. 126, 122-2 КУпАП, а після його зупинки відносно ОСОБА_1 також було складено протоколи за ст.ст. 173, 185 КУпАП, тобто за ознаками дрібного хуліганства і невиконання законних вимог працівника поліції. 
Наведене вказує на стійку умисну протиправну поведінку особи у сфері безпеки дорожнього руху, а тому застосування оплатного вилучення транспортного засобу, передбаченого санкцією ч.2 ст.130 КУпАП, є обґрунтованим і відповідає встановленим в ході судового розгляду обставинам з урахуванням системного характеру умисних правопорушень, які вчинені незважаючи на попередньо накладені стягнення у виді штрафу та позбавлення права керування транспортними засобами, які виявились неефективними для запобігання новим правопорушенням. 
Обставин, які би пом`якшували відповідальність за адміністративне правопорушення, в тому числі щире розкаяння винного, в ході апеляційного розгляду не встановлено і з письмових пояснень ОСОБА_1 таких не вбачається. 
Доводи апеляційної скарги про соціальний статус особи, заслуги перед державою, стан здоров`я чи сімейні обставини, хоча і можуть бути враховані судом при накладенні стягнення, однак не нівелюють характер правопорушення та не можуть виправдати систематичне нехтування законом і небезпеку, яка створюється для учасників дорожнього руху. 
Таким чином, рішення суду першої інстанції про застосування оплатного вилучення є обґрунтованим, законним та пропорційним, а доводи апеляційної скарги не містять достатніх підстав для скасування оскарженої постанови. 
Таким чином, в ході апеляційного розгляду не встановлено обставин, які би ставили під сумнів правильність висновків суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП і обґрунтованості накладених на нього адміністративних стягнень. 
За наведених обставин, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.
Керуючись ст.294 КУпАП, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:
       
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 червня 2025 року відносно нього — без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя