ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

03 липня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 340/8402/24	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Дурасової Ю.В. (доповідач),
                               суддів:  Божко Л.А., Лукманової О.М.,        
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області   
на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 07.02.2025 року (головуючий суддя Сагун А.В.) 
в адміністративній справі №340/8402/24 за ОСОБА_1 до відповідачів Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області,  Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити дії,- 

ВСТАНОВИВ:

Позивачка, ОСОБА_1 , звернулася 31.12.2024 до Кіровоградського окружного адміністративного суду із позовною заявою до відповідачів: Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (відповідач-1),  Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (відповідач-2), просила:
-   визнати протиправними та скасувати рішення №935100136083 від 05.12.2024 року Головного управління пенсійного фонду України в Полтавській області, сформоване в Централізованій підсистемі “Призначення та виплата пенсій” ІКІС ПФУ щодо відмови ОСОБА_1 у переведенні на пенсію у відповідності до статті 37 Закону “Про державну службу” від 16.12.1993 р. №3723-ХІІ;
-  зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області зарахувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до стажу державної служби періоди роботи в органах державної податкової служби з 29 червня 1990 року по 10 лютого 2015 року та здійснити переведення ОСОБА_1 з пенсії за віком на пенсію державного службовця згідно зі статтею 37 Закону “Про державну службу” від 16.12.1993 р. №3723-ХІІ відповідно до оновлених довідок №112, №113 про складові заробітної плати з 28.11.2024 року та здійснити виплату з урахуванням раніше виплачених сум.
В обґрунтування позову зазначено, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Кіровоградській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 28.11.2024 позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області із заявою про перехід із пенсії за віком на пенсію згідно із Законом України «Про державну службу». Рішенням Головного управління пенсійного фонду України в Полтавській області №935100136083 від 05 грудня 2024 року позивачу відмовлено у переході на пенсію згідно із Законом України «Про державну службу», підставою відмови зазначено те, що  станом на 01.05.2016 стаж роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад держаних службовців у позивача відсутній. Позивач вважає рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області протиправним та таким, що не відповідають нормам чинного законодавства.            
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 07.02.2025 року позов задоволено частково.
Визнано протиправними та скасовано рішення №935100136083 від 05.12.2024 року Головного управління пенсійного фонду України в Полтавській області, сформоване в Централізованій підсистемі “Призначення та виплата пенсій” ІКІС ПФУ щодо відмови ОСОБА_1 у переведенні на пенсію у відповідності до статті 37 Закону “Про державну службу” від 16.12.1993 р. №3723-ХІІ.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 28.11.2024 року про перехід на пенсію за іншим Законом України «Про державну службу» та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.          
У задоволенні інших позовних вимог, - відмовлено.          
Свою позицію суд першої інстанції обґрунтував тим, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області безпідставно, внаслідок помилкового тлумачення норм чинного законодавства, встановлено відсутність у позивача стажу державної служби, у зв`язку з чим зроблено передчасний висновок щодо відсутності у позивача права на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», суд вважає, що належним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно розглянути заяву позивача від 28.11.2024 року щодо переходу із пенсії за віком на пенсію державного службовця, згідно із Законом України «Про державну службу» та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.
          Не погодившись з рішенням суду, Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (відповідач-1) подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення з підстав неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
Вказує, що станом на 01.05.2016 р. визначений законодавством стаж роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців у позивачки відсутній.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне. 
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Кіровоградській області та отримує пенсію за віком за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 24.07.2016.
28.11.2024 позивач звернулася із заявою № 1367 про перехід з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» ( а.с.50).
Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області, відповідно до принципу екстериторіальності,  прийнято рішення від 05.12.2024 за №935100136083 про відмову у переведенні та здійснення перерахунку пенсії ( а.с.99).
Відмова обґрунтована тим, що Законом України від 04.12.1990 р № 509-ХІІ «Про державну податкову службу  в Україні» було передбачено, що рада Міністрів - Української РСР встановлює для: працівників державних податкових інспекцій персональні звання, спеціальну форму та відзнаки. 
Подальшими редакціями цього закону передбачено, що службовим особам держаних інспекцій присвоюються спеціальні звання.
Водночас,  згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 12.09. 1997 р, № 503-р. «Про віднесення посад працівників місцевих державних податкових адміністрацій, до відповідних категорій посад державних службовців» було віднесено до 4-7 категорій посад державних службовців відповідні посади в місцевих державних податкових адміністраціях. 
Однак, дана норма втратила чинність на  підставі постанови Кабінету Міністрів України від 22.072016 №465 «Про внесенні змін та визнання такими,  що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України».
Відтак, періоди роботи посадових осіб в органах державної податкової служби на посадах, в період перебування на яких були присвоєні персональні чи спеціальні звання – не зараховуються до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців.
Періоди роботи  працівників місцевих державних податкових адміністрацій на посадах, в період перебування на яких  були  встановлені ранги  державних  службовців, підлягають зарахуванню до стажу роботи на посадах,  віднесених до відповідних категорій посад державних службовців.
Гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 28.11.2024 року звернулася із заявою щодо проведення перерахунку пенсії у зв`язку з переходом на пенсію за іншим законом відповідно до Закону  «Про державну службу».
До заяви були додані наступні документи: паспорт, довідка про присвоєння ідентифікаційного номера, трудова книжка НОМЕР_1 від 05.06.1978 року, довідка про інші складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця   № 113 від 24.11.2024 р. та довідка про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця №112 від 26.11.2024.
Аналіз наданих документів показав, що станом на 01.05.2016 стаж роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців у заявниці відсутній.
Позивач вважає вказане рішення відповідача-1 протиправним.
Суд першої інстанції позов задовольнив частково.
Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи. 
Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.90 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 р. №889-VIII пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Пунктом 10 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №889 визначено, що Державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
З огляду на ч.1 ст.37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 р. №3723-ХІІ, на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону №№3723-ХІІ після 01.05.2016 р. є дотримання сукупності вимог, визначених ч.1 ст.37 Закону №3723-ХІІ і Прикінцевих та перехідних положень Закону 889, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.
Матеріалами справи підтверджується, що підставою для відмови у переведенні позивача на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» є те, що періоди робота посадових осіб в органах державної податкової служби на посадах, в період перебування на яких були присвоєні персональні чи спеціальні звання – не зараховуються до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців.
Частиною 2 статті 1 Закону №889 встановлено, що державний службовець – це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.
Відповідно до ч.5 ст.3 Закону №889 окремі особливості проходження державної служби в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, та в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, їх територіальних органах визначаються Митним кодексом України та Податковим кодексом України.
Пунктом 342.4 статті 342 Податкового кодексу України визначено, що посадові особи контролюючих органів є державними службовцями.
Відповідно до п.342.5 ст.342 Податкового кодексу України посадові особи, які вперше зараховуються на службу до контролюючих органів і раніше не перебували на державній службі, складають присягу державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу».
Згідно з п.342.6 ст.342 Податкового кодексу України правовий статус посадових осіб контролюючих органів, їх права та обов`язки визначаються Конституцією України, цим Кодексом та Митним кодексом України, а в частині, що не регулюється ними, – Законом України «Про державну службу» та іншими законами.
У розумінні пп.4.1.1.1 п.41.1 ст.41 Податкового кодексу України контролюючими органами є: податкові органи (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальні органи) – щодо дотримання законодавства з питань оподаткування (крім випадків, визначених підпунктом 41.1.2 цього пункту), законодавства з питань сплати єдиного внеску, а також щодо дотримання іншого законодавства, контроль за виконанням якого покладено на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, чи його територіальні органи.
Згідно з п.8 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №889 стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.
Частинами 1, 2 статті 1 Закону №3723-ХІІ визначено, що державна служба в Україні – це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів.
Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.
Частиною 2 статті 25 Закону №3723-ХІІ установлено такі категорії посад державних службовців: 
перша категорія – посади перших заступників міністрів, керівників центральних органів виконавчої влади, які не є членами Уряду України, їх перших заступників, голів та членів державних колегіальних органів, Постійного Представника Президента України в Автономній Республіці Крим, голів обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, керівників Адміністрації Президента України, Апарату Верховної Ради України, заступників керівників Адміністрації Президента України, Апарату Верховної Ради України, інші прирівняні до них посади; 
друга категорія – посади керівників секретаріатів комітетів Верховної Ради України, структурних підрозділів Адміністрації Президента України, Апарату Верховної Ради України, Секретаріату Кабінету Міністрів України, радників та помічників Президента України, Голови Верховної Ради України, Прем`єр-міністра України, заступників міністрів, заступників інших керівників центральних органів виконавчої влади, першого заступника Постійного Представника Президента України в Автономній Республіці Крим, перших заступників голів обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій та інші прирівняні до них посади; 
третя категорія – посади заступників керівників структурних підрозділів, завідувачів секторів, головних спеціалістів, експертів, консультантів Адміністрації Президента України, Апарату Верховної Ради України і Секретаріату Кабінету Міністрів України, заступників Постійного Представника Президента України в Автономній Республіці Крим, заступників голів обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, а також голів районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, начальників управлінь, самостійних відділів у складі міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, державних колегіальних органів, інші прирівняні до них посади; 
четверта категорія – посади спеціалістів Адміністрації Президента України, Апарату Верховної Ради України і Секретаріату Кабінету Міністрів України, заступників начальників управлінь, самостійних відділів (підвідділів) міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, державних колегіальних органів, керівників управлінь, відділів, служб обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, інші прирівняні до них посади; 
п`ята категорія – посади спеціалістів міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, державних колегіальних органів, заступників голів районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, заступників керівників управлінь, відділів, служб обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, спеціалістів апарату цих адміністрацій, інші прирівняні до них посади; 
шоста категорія – посади керівників управлінь, відділів, служб районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, спеціалісти управлінь, відділів, служб обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, інші прирівняні до них посади; 
сьома категорія – посади спеціалістів районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, їх управлінь і відділів, інші прирівняні до них посади.
Згідно з ч.3 ст.25 Закону №3723-ХІІ віднесення існуючих посад державних службовців, не перелічених у цій статті, а також віднесення до відповідної категорії нових посад державних службовців проводиться Кабінетом Міністрів України за погодженням з відповідним державним органом.
Так, постановою Кабінету Міністрів України від 25.07.2012 р. №680 затверджено співвідношення між рангами державних службовців і військовими званнями та іншими спеціальними званнями, у тому числі між рангами державних службовців і спеціальними званнями працівників органів державної податкової служби.
У подальшому, постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2016 р. №306 затверджено співвідношення між рангами державних службовців і військовими званнями, дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями, у тому числі між рангами державних службовців і спеціальними званнями працівників посадових осіб органів доходів і зборів; між рангами державних службовців і спеціальними званнями посадових осіб податкових органів.
Слід взяти до уваги, що Верховний Суд України у постанові від 08.10.2013 р. у справі №21-275а13 сформулював правовий висновок відповідно до якого, аналіз положень статті 37 Закону №3723-XII, Закону №509-ХІІ дає підстави вважати, що посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ.
На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що рішення Головного управління пенсійного фонду України в Полтавській області №935100136083 від 05.12.2024 року винесено необґрунтовано та без урахування всіх обставин, що мали значення для прийняття рішення, у зв`язку з чим є передчасним висновок про відсутність у позивача стажу роботи на посадах державної служби та, як наслідок, відсутність права на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».
Таким чином, позовна вимога про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління пенсійного фонду України в Полтавській області від №935100136083 від 05.12.2024 року, підлягає задоволенню.           
Оскільки Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області безпідставно, внаслідок помилкового тлумачення норм чинного законодавства, встановлено відсутність у позивача стажу державної служби, у зв`язку з чим зроблено передчасний висновок щодо відсутності у позивача права на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».
Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно розглянути заяву позивача від 28.11.2024 року щодо переходу із пенсії за віком на пенсію державного службовця, згідно із Законом України «Про державну службу» та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.
Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову.
Також, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що при повторному розгляді заяви позивача про призначення пенсії, суб`єкт владних повноважень не може покладатися на свої висновки, які були спростовані судом в ході розгляду справи.
Вищезазначене є мотивом для відхилення судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки аргументи відповідача спростовуються доводами, викладеними позивачем та нормами законодавства, що регулює дані правовідносини. 
Доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.
Керуючись 241-245, 250, 311, 316, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Потавській області  – залишити без задоволення.
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 07.02.2025 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття 03.07.2025 та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.
В силу п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
   
Головуючий - суддя                                                                      Ю. В. Дурасова 

                               суддя                                                                      Л.А. Божко 

                               суддя                                                                      О.М. Лукманова