Справа № 130/524/25
Провадження № 22-ц/801/1861/2025
Категорія: 41
Головуючий у суді 1-ї інстанції Грушковська Л. Ю.
Доповідач:Матківська М. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2025 року	Справа № 130/524/25	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі:
Головуючого: Матківської М. В.
Суддів: Міхасішина І. В., Стадника І. М.

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 10 квітня 2025 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
Рішення ухвалила суддя Грушковська Л. Ю.
Рішення ухвалено у відсутності сторін у м. Жмеринка 
Повний текст рішення складено 10 квітня 2025 року,

Встановив:

У лютому 2025 року ТОВ «Споживчий центр» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, у якому просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № 02.06.2024-100000029 від 02 червня 2024 року в розмірі 57 000,00 грн. та судовий збір 2422,40 грн.
Позов обґрунтовано тим, що між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем ОСОБА_1 02 червня 2024 року укладено кредитний договір (оферти) № 02.06.2024-100000029. Відповідно до умов договору позичальнику надано кредит у розмірі – 15 000,00 грн. на строк 210 днів. Процентна ставка фіксована 1% за 1 день користування кредитом, денна процентна ставка 0,88%. 
ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі. В свою чергу ОСОБА_1 свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, утворилась заборгованість у розмірі 57 000,00 грн.
Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 10 квітня 2025 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором № 02.06.2024-100000029 від 02 червня 2024 в сумі 57 000,00 грн. та судовий збір у розмірі 2422,40 грн.
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду в частині стягнення заборгованості за процентами 31 500,00 грн., комісії в розмірі 3000,00 грн., неустойки в розмірі 7500,00 грн. та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у цій частині. Також, просить стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.
Окрім цього просить за наявності підстав направити справу на розгляд до Звягельського міскрайонного суду Житомирської області.
Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що звертаючись до Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області з позовною заявою позивачем свідомо та навмисно було вказано не існуючу адресу відповідача, поштовий індекс іншої області, що призвело до обмеження прав відповідача. При цьому, що відповідач має зареєстроване місце проживання з 28 квітня 2021 року за адресою: АДРЕСА_1 . Тобто дана справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) Звягельському міськрайонному суду Житомирської області. Натомість, судом першої інстанції було порушено норми процесуального права та не передано справу № 130/524/25 до Звягельського міськрайонного суду Житомирської області. 
Також зазначає, що на відповідача з червня 2022 року, як на військовослужбовця, призваного на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, поширюються пільги, передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а саме не повинні нараховуватися штрафні санкції, пеня та проценти за користування кредитом на весь час його призову. Тому позов підлягає задоволенню частково в частині стягнення заборгованості за основною сумою боргу в загальній сумі 15 000,00 грн., в іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Позивач ТОВ «Споживчий центр» у встановлений строк відзив на апеляційну скаргу відповідача не подав.
12 серпня 2025 року до Вінницького апеляційного суду надійшла заява відповідача ОСОБА_1 про відшкодування судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи, у якій він просив стягнути з ТОВ «Споживчий центр» 9800,00 грн. витрат на правничу допомогу.
13 серпня 2025 року позивач, вважаючи заявлену суму необґрунтованою, завищеною та непропорційною предмету і ціні позову з огляду на малозначність справи, подав клопотання про зменшення зазначених витрат. У разі задоволення заяви відповідача позивач просив визначити розмір витрат на правничу допомогу у сумі 3 000,00 грн.
Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення за таких підстав. 
Судом встановлено, що між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем ОСОБА_1 02 червня 2024 року укладено кредитний договір (оферти) № 02.06.2024-100000029.  Відповідно до умов договору позичальнику надано кредит у розмірі – 15 000,00 грн. на строк 210 днів. Процентна ставка фіксована 1% за 1 день користування кредитом, денна процентна ставка 0,88%. (а. с. 9-15).
Згідно п. 3.1. договору за цим договором кредитодавець зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, комісію. 
Відповідно до п. 4.1 договору кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб надання позичальнику коштів у рахунок кредиту: перерахування на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 4441-11XX-XXXX-3107.
Відповідно до п. 9.1. у разі несплати кредиту та/або процентів та/або комісії у встановлені договором терміни/строки, сума зобов`язань по погашенню кредиту та/ або процентів та/або комісії з наступного за останнім для сплати днем вважається простроченою, крім випадків, встановлених договором. У разі несвоєчасного повернення позичальником обумовленої суми кредиту та/або несплати нарахованих процентів та/або комісії до позичальника може бути застосована неустойка згідно п.7.6. кредитного договору.
Позивач свій обов`язок виконав та перерахував відповідачу 15 000,00 грн., про що свідчить квитанція № 2470250479 від 02 червня 2024 року (а. с. 17).
Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором становить 57 000,00 грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 15 000,00 грн., по процентам в розмірі 31 500,00 грн.,  комісії в розмірі 3000,00 грн., неустойки 7500,00 грн. (а. с. 21).
Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що наявні в матеріалах справи копії заявки відповідача та паспорті споживчого кредиту на отримання кредиту містять всі істотні умови кредитного договору, зокрема суму кредиту, строк користування кредитом, процентну ставка за користування кредитом, графік платежів; вказана заявка та паспорт споживчого кредиту підписані власноручним електронним підписом відповідача, а тому відсутні підстави вважати, що відповідач не підписував кредитний договір та не був проінформований про всі істотні умови кредитного договору.
Апеляційний суд, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги щодо розгляду справи неповноважним складом суду, вважає неможливим погодитися з процесуальними діями суду першої інстанції та прийнятим рішенням.
Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області з позовом до відповідача, оскільки, за його відомостями, позичальник ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_2 (а. с. 13). 
Водночас, виконуючи вимоги п. 2 ч. 2 ст. 356 ЦПК України щодо зазначення у позовній заяві повного імені відповідача та його місця проживання (перебування), ТОВ «Споживчий центр» вказало іншу адресу: ОСОБА_1 , АДРЕСА_3 (а. с. 1).
Суд першої інстанції в порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України здійснив запит до Виконавчого комітету Жмеринської міської ради з метою встановлення (підтвердження) місця реєстрації відповідача за адресою: АДРЕСА_2 (а. с. 24).
У відповідь на запит суду надано інформацію, що за відомостями реєстру територіальної громади інформація про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відсутня (а. с. 25).
Відповідно до ч. 10 ст. 187 ЦПК України якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі. Подальший виклик такої особи як відповідача у справі здійснюється через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України.
Суд вирішив прийняти позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі (а. с. 26).
Разом із цим, відповідно до витягу з реєстру Барашівської територіальної громади № 2025/009286657 від 10 липня 2025 року, долученого до апеляційної скарги, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 28 квітня 2021 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 50). Відомості щодо зняття із вказаного місця реєстрації станом на дату формування витягу відсутні.
Зазначена у витязі інформація підтверджується і копією паспорта ОСОБА_1 із відмітками про реєстрацію місця проживання (а. с. 55-56).
Колегія суддів приймає на стадії апеляційного перегляду вказані докази, оскільки вони не могли бути подані відповідачем до суду першої інстанції з поважних причин (неповідомлення належним чином про розгляд справи в суді).
Отже, на час пред`явлення цього позову та станом на час розгляду справи судом апеляційної інстанції, зареєстрованим місцем проживання відповідача є: АДРЕСА_1 , що не відноситься до територіальної юрисдикції (підсудності) Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області.
За адміністративно-територіальним устроєм с. Бараші належить до Барашівської сільської об`єднаної територіальної громади Звягельського району Житомирської області, на територію якої розповсюджується юрисдикція Звягельського міськрайонного суду Житомирської області.
Таким чином, ця справа територіально підсудна Звягельському міськрайонному суду Житомирської області.
За приписами ч. 1 ст. 378 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності).
Згідно з ч. 2 ст. 378 ЦПК України справа не підлягає направленню на новий розгляд у зв`язку з порушеннями правил територіальної юрисдикції (підсудності), якщо учасник справи, який подав апеляційну скаргу, при розгляді справи судом першої інстанції без поважних причин не заявив про непідсудність справи.
Колегія суддів зазначає, що вимоги ч. 2 ст. 378 ЦПК України у цьому випадку не можуть бути застосовані, оскільки відповідач не був належним чином повідомлений про розгляд справи у суді першої інстанції і не мав можливості заявити про непідсудність справи Жмеринському міськрайонному суду Вінницької області.
Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення і направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю.
Колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення на підставі ч. 1 ст. 378 ЦПК України з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю до Звягельського міськрайонного суду Житомирської області.
Стосовно заявлених ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу у розмірі 9800,00 грн., які відповідач просить стягнути з позивача, слід зазначити наступне.
За змістом підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України у постанові суду апеляційної інстанції має бути зазначено про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Водночас, порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України.
Відповідно до частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Верховний Суд у постанові Об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 20 грудня 2019 року у справі № 240/6150/18 вказав, що розподіл судових витрат здійснюється судом або в рішенні по суті спору (якщо сторони надали всі докази на підтвердження судових витрат до виходу суду до нарадчої кімнати), або в додатковому судовому рішенні (якщо сторони скористалися своїм правом подати докази на підтвердження понесення судових витрат).
Тобто, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції та її переглядом у судах апеляційної та касаційної інстанцій, має здійснити той суд, який ухвалює остаточне рішення по суті спору у справі, враховуючи загальні правила розподілу судових витрат.
Аналогічної позиції дотримується і Велика Палата Верховного Суду (постанова від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17).
Отже, у разі якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим у випадку, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції скасовує судові рішення з передачею справи для продовження розгляду (новий розгляд) до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.
Вказаний висновок узгоджується з висновками, викладеними, зокрема, в ухвалах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі № 500/2632/19, від 30 березня 2021 року у справі № 911/2390/18, в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року у справі № 530/1731/16-ц.
Вказана правова позиція щодо застосування вказаної вище норми права є незмінною.
За таких обставин, заява відповідача ОСОБА_1 про відшкодування судових витрат вирішенню не підлягає, оскільки справа передана на розгляд до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю – до Звягельського міськрайонного суду Житомирської області.
На підставі викладеного і керуючись ст. 367, 374, 378, 381-382 ЦПК України, суд 
Постановив:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 10 квітня 2025 року скасувати та направити справу для розгляду до Звягельського міськрайонного суду Житомирської області за встановленою підсудністю.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.
Головуючий	М. В. Матківська  	
Судді	І. В. Міхасішин  	
  	І. М. Стадник