ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2025 р. 	Справа № 440/6345/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Макаренко Я.М.,
Суддів: Любчич Л.В. ,  Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 02.07.2024 по справі № 440/6345/24  та на додаткове рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17.07.2024 по справі № 440/6345/24 головуючий суддя І інстанції: С.О. Удовіченко, м. Полтава
за позовом                 ОСОБА_1  
до                Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області      третя особа                 Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області 
про визнання протиправним та скасування рішення,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області в якому просить:
визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 26.04.2024 р. за № 163950024907 про відмову у призначенні пенсії;
зобов?язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди з 19.07.2019 р. по 24.10.2019 р., 05.11.2019 р. по 07.02.2020 р., з 06.06.2020 р. по 19.11.2020 р., з 04.01.2021 р. по 02.03.2021 р., з 07.08.2021 р. по 04.10.2021 р., з 21.10.2021 р. по 30.11.2021 р., з 30.11.2021 р. по 01.12.2021 р., з 15.12.2021 р. по 24.02.2022 р., з 24.02.2022 р. по 25.11.2022 р., з 29.06.2023 р. по 16.08.2023 р., з 02.09.2023 р. по 21.09.2023 р., з 30.09.2023 р. по 19.10.2023 р., 23.10.2023 р. по 02.02.2024 р. на пільгових умовах – один місяць служби за три місяці;
зобов?язати Головне управління Пенсійного фонду України в у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18.04.2024 р. про призначення пенсії за віком відповідно до пункту 4 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням висновків викладених у рішенні суду;
стягнути витрати на правничу допомогу в розмірі 4000 грн.
В обґрунтування позовної заяви позивач вказав на протиправність оскаржуваного рішення. Зазначив, що відповідно до військового квитка та витягу із послужного списку позивача останній проходить військову службу з 10.11.1986 по теперішній час. Наявними у позивача доказами підтверджується те, що він брав безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв?язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення. 
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від  02 липня 2024 р. позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (код ЄДРПОУ 13814885, вул. Митрополита Андрея, 10, м.Львів), третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Гоголя, 34, м. Полтава, 36014 код ЄДРПОУ 13967927) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов?язання вчинити певні дії задоволено.
Визнано протиправним і скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 26.04.2024 р. за № 163950024907 про відмову у призначенні пенсії.
Зобов?язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди з 19.07.2019 р. по 24.10.2019 р., 05.11.2019 р. по 07.02.2020 р., з 06.06.2020 р. по 19.11.2020 р., з 04.01.2021 р. по 02.03.2021 р., з 07.08.2021 р. по 04.10.2021 р., з 21.10.2021 р. по 30.11.2021 р., з 31.11.2021 р. по 01.12.2021 р., з 15.12.2021 р. по 24.02.2022 р., з 24.02.2022 р. по 25.11.2022 р., з 29.06.2023 р. по 16.08.2023 р., з 02.09.2023 р. по 21.09.2023 р., з 30.09.2023 р. по 19.10.2023 р., 23.10.2023 р. по 02.02.2024 р. на пільгових умовах – один місяць служби за три місяці.
Зобов?язано Головне управління Пенсійного фонду України в у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18.04.2024 р. про призначення пенсії за віком відповідно до пункту 4 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування».
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 2500 грн.
05.07.2024 представником позивача подано до суду заяву про стягнення судових витрат, а саме: витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8000 грн.
Додатковим рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 17 липня 2024 р. заяву представника ОСОБА_1 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу задоволено частково.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (код ЄДРПОУ 13814885, вул. Митрополита Андрея, 10, м.Львів) на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 1500 грн.
Відповідач, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 02.07.2024 р. по справі № 440/6345/24 та прийняти постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначив, що функції щодо розгляду заяви про призначення пенсії Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області вичерпано. Також зазначив, що обчислення стажу є виключною компетенцією органів Пенсійного фонду, а тому підміна судом повноважень суб?єкта владним повноважень є втручанням у повноваження органів Пенсійного фонду. Вказав, що відповідно до абз. 9 частини 3 статті 24 Закону №1058 страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом. Постановою № 393 було передбачено зарахування до вислуги років у трикратному розмірі періоду проходження служби, протягом якого особа брала участь в антитерористичній операції, при призначенні пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Оскільки позивач вперше звернувся з заявою про призначення пенсії 03 серпня 2023 року, то до спірних правовідносин підлягає застосуванню Постанова № 393 в редакції після 19.02.2022. 
Отже, на думку скаржника, відсутні правові підстави для зарахування часу проходження служби, протягом якого особа брала участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, а також участі у бойових діях у воєнний час для призначення пенсії, оскільки такий період враховується тільки для визначення розміру пенсії.
Також, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області не погодившись із додатковим рішенням суду першої інстанції в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу, подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати додаткове рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17.07.2024 р. по справі № 440/6345/24 та прийняти постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.
Відповідач зазначив, що при визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Вказав, що ухвалення судом рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу за рахунок бюджетних асигнувань органу Пенсійного фонду за умов воєнного стану спричиняє додаткове фінансове навантаження на бюджет Пенсійного фонду, видаткову частину Державного бюджету України та відповідно призведе до перевитрачання коштів Державного бюджету.
Позивачем не надано до суду відзив на апеляційну скаргу відповідача. 
На підставі положень п.3 ч.1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. 
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом встановлено, що відповідно до відомостей із послужного списку ОСОБА_1 , останній з 22.02.2019 прийнятий на військову службу за контрактом та на станом на дату видачі послужного списку проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 (а.с. 18-19).
ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується відповідним посвідченням (а.с. 15).
Згідно з довідкою від 22.07.2021 № 740/2820 виданою військовою частиною НОМЕР_2 у період з 19.07.2019 по 24.10.2019, з 05.11.2019 по 07.02.2020, з 17.02.2020 по 05.06.2020 ОСОБА_1 безпосередньо  приймав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів (а.с. 16).
Згідно з довідкою від 13.10.2021 № 740/4010/198 виданою військовою частиною НОМЕР_2 у період з 06.06.2020 по 19.11.2020, з 04.01.2021 по 02.03.2021 ОСОБА_1 безпосередньо  приймав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів (а.с. 24).
Згідно з довідкою від 03.06.2022 № 740/33/1252 виданою військовою частиною НОМЕР_2 у період з 07.08.2021 по 04.10.2021, з 21.10.2021 по 30.11.2021, з 31.11.2021 по 01.12.2021, з 15.12.2021 по 24.02.2023   ОСОБА_1 безпосередньо  приймав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів (а.с. 20).
Згідно з довідкою від 13.12.2022 № 740/33/4745 виданою військовою частиною НОМЕР_2 у період з 24.02.2022 по 25.11.2022 ОСОБА_1 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв?язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи в смт. Новоукраїнка, Донецької області (а.с. 29).
Згідно з довідкою від 02.02.2024 № 82/664 виданою військовою частиною НОМЕР_1 у період з 24.02.2022 по 25.11.2022, з 29.06.2023 по 16.08.2023, з 02.09.2023 по 21.09.2023, з 30.09.2023 по 19.10.2023, 23.10.2023 по 02.02.2024 ОСОБА_1 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв?язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи в н.п. Шахтарське, н.п. Новоукраїнка, н.п. Максимівка Донецька область, н.п. Микільське, н.п. Львове, н.п. Тягинка Херсонської області   (а.с. 21).
Відповідно до інформації з Індивідуальних відомостей про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов?язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України (форми ОК-5) загальний страховий стаж позивача становить 18 років 3 місяці 8 днів (а.с. 72).
ОСОБА_1 , 03.08.2023 звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою, в якій просив призначити пенсію за віком (а.с. 62).
11.08.2023 Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області прийнято рішення № 163950024907 про відмову у призначенні пенсії (а.с. 63).
15.02.2024 ОСОБА_1 повторно звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою, в якій просив призначити пенсію за віком (а.с. 65-66).
23.02.2024 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області прийнято рішення № 163950024907 про відмову у призначенні пенсії (а.с. 67).
18.04.2024 позивач повторно звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою в якій просив призначити пенсію за віком (а.с. 69-70).
26.04.2024 Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області прийнято рішення № 163950024907 про відмову у призначенні пенсії (а.с. 71).
Відмовляючи у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 , Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області виходило з того, що вік заявника 55 років 09 місяців. Страховий стаж становить 18 років 03 місяці 08 днів. Згідно заяви та поданих документів право на дострокову пенсію за віком відповідно до пункту 4 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування» відсутнє, в зв?язку з відсутністю необхідного страхового стажу.
Вважаючи відмову пенсійного органу в призначенні пенсії протиправною, позивач звернувся до суду.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що надані позивачем копії довідок про безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів у розумінні вимог Порядку №22-1 підтверджують те, що позивач брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв?язку з військовою агресією російської федерації проти України у спірному періоді. Обираючи належний та ефективний спосіб захисту порушених прав позивача, суд вирішив за необхідне визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 26.04.2024 р. за № 163950024907 про відмову у призначенні пенсії; зобов?язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до страхового стажу позивача періоди з 19.07.2019 р. по 24.10.2019 р., 05.11.2019 р. по 07.02.2020 р., з 06.06.2020 р. по 19.11.2020 р., з 04.01.2021 р. по 02.03.2021 р., з 07.08.2021 р. по 04.10.2021 р., з 21.10.2021 р. по 30.11.2021 р., з 31.11.2021 р. по 01.12.2021 р., з 15.12.2021 р. по 24.02.2022 р„ з 24.02.2022 р. по 25.11.2022 р., з 29.06.2023 р. по 16.08.2023 р., з 02.09.2023 р. по 21.09.2023 р., з 30.09.2023 р. по 19.10.2023 р., 23.10.2023 р. по 02.02.2024 р. на пільгових умовах – один місяць служби за три місяці та зобов?язати Головне управління Пенсійного фонду України в у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18.04.2024 р. про призначення пенсії за віком відповідно до пункту 4 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування».
Надаючи оцінку спірним правовідносинам з урахуванням доводів сторін та висновків суду першої інстанції, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов?язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов?язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов?язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України «Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 (далі – Закон № 1058-IV).
Частиною першою статті 9 Закону №1058-VI передбачено, що в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв?язку з втратою годувальника.
Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону №1058-VI зазначає, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 115 Закону №1058-VI право на призначення дострокової пенсії за віком мають військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення, а також ті, яким встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час захисту Батьківщини або під час виконання інших обов?язків військової служби (службових обов?язків), або внаслідок захворювання, пов?язаного з перебуванням на фронті, виконанням інтернаціонального обов?язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення, дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов?язків) чи після звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час виконання обов?язків військової служби (службових обов?язків), захворювання, пов??язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, виконанням інтернаціонального обов?язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення, особи, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пунктів 20 і 21 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пунктів 12 та 13 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особи з числа резервістів і військовозобов?язаних, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 19 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 11 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки, яким надано статус особи, на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», відповідно до абзаців шостого і сьомого пункту 1 статті 10 зазначеного Закону, а також абзацу восьмого пункту 1 статті 10 зазначеного Закону з числа членів сімей резервістів і військовозобов?язаних, – після досягнення чоловіками 55 років, жінками – 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок.
Відповідно до ст.1 Закону №1058-IV під поняттям «пенсія» розуміється щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов?язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім?ї у випадках, визначених цим Законом; страховий стаж – період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов?язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов?язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.
Згідно з ч. 2 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку – на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Статтею 57 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що військова служба у складі діючої армії у період бойових дій, у тому числі при виконанні інтернаціонального обов?язку, а також перебування в партизанських загонах і з?єднаннях зараховується до стажу роботи на пільгових умовах у порядку, встановленому для обчислення строків цієї служби при призначенні пенсій за вислугу років військовослужбовцям.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв?язку з виконанням ними конституційного обов?язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов?язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі – Закон № 2232-XII).
Відповідно до частини першої статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров?я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов?язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Частиною шостою статті 2 Закону №2232-XII встановлено види військової служби, до яких, зокрема віднесено  військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за контрактом осіб рядового складу; військову службу за контрактом осіб сержантського і старшинського складу тощо.
Процедуру надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, та категорії таких осіб визначає Порядок надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року №413 (далі – Порядок №413) (в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин). 
Пунктом 2 Порядку №413 передбачено, що статус учасника бойових дій надається військовослужбовцям (резервістам, військовозобов?язаним) та працівникам Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, військовослужбовцям військових прокуратур, особам рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції ДФС, поліцейським, особам рядового, начальницького складу, військовослужбовцям, працівникам МВС, Управління державної охорони, Держспецзв?язку, ДСНС, ДПтС, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення.
Статтею 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі – Закон №2011-XII), передбачено, що час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.
Зарахування періоду проходження військової служби у трикратному розмірі регулюється Положенням про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби та членів їх сімей, яке затверджено Наказом Міністерства оборони України від 14.08.2014 № 530 (далі – Положення №530).
Пунктом 2.3 розділу 2 Положення №530 передбачено, що участь у бойових діях у воєнний час;  час проходження служби, протягом якого особа брала участь в антитерористичній операції зараховується на пільгових умовах – один місяць служби за три.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що зарахування часу проходження служби, протягом якого особа брала участь у бойових діях, антитерористичній операції зараховується до страхового стажу у трикратному розмірі. Можливість пільгового обчислення періоду проходження військової служби є похідною від визначальної підстави і має пов?язуватися не з категорією працівників, що реалізують право на щомісячне пенсійне забезпечення, а зі спеціальним статусом, якого ці особи набули в результаті проходження військової служби в певний, визначений у законодавчому порядку період часу.
Як встановлено судом,  позивач є учасником бойових дій. Відповідно до довідки від 22.07.2021 № 740/2820 виданої військовою частиною НОМЕР_2 , довідки від 13.10.2021 № 740/4010/198 виданої військовою частиною НОМЕР_2 , довідки від 03.06.2022 № 740/33/1252 виданої військовою частиною НОМЕР_2 , довідки від 13.12.2022 № 740/33/4745 виданої військовою частиною НОМЕР_2 ,  довідки від 02.02.2024 № 82/664 виданої військовою частиною НОМЕР_1 позивач у період з 19.07.2019 по 24.10.2019, з 05.11.2019 по 07.02.2020, з 17.02.2020 по 05.06.2020, з 06.06.2020 по 19.11.2020, з 04.01.2021 по 02.03.2021, з 07.08.2021 по 04.10.2021, з 21.10.2021 по 30.11.2021, з 30.11.2021 по 01.12.2021, з 15.12.2021 по 24.02.2023, з 24.02.2022 по 25.11.2022, з 24.02.2022 по 25.11.2022, з 29.06.2023 по 16.08.2023, з 02.09.2023 по 21.09.2023, з 30.09.2023 по 19.10.2023, 23.10.2023 по 02.02.2024  брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв?язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.
За встановлених обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачу має бути зарахований до страхового стажу у кратному розмірі з розрахунку один місць за три місяці період безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв?язку з агресією Російської Федерації проти України.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 05 червня 2018 року у справі № 348/347/17, від 30 липня 2019 року у справі № 346/1454/17, від 02 квітня 2020 року у справі № 185/4140/17, від 18 січня 2023 року у справі № 1.380.2019.003739. 
Документи, необхідні для призначення пенсії, визначені Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі Порядок – №22-1).
Порядком Порядок №22-1 визначено чіткий порядок звернення за призначенням пенсії та перелік необхідних документів.
Пунктом 2.1 Порядку №22-1 передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються, у тому числі, такі документи:
- військовослужбовцям, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, які брали участь у бойових діях, безпосередню участь в АТО/ООС та/або в обороні України у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації: документи про проходження військової служби (служби); довідка згідно з додатком 2 до Порядку підтвердження наявного стажу роботи або документи про безпосередню участь в АТО/ООС, передбачені Порядком надання та позбавлення статусу учасника бойових дій, або документи військових частин (органів, підрозділів), підприємств, установ та організацій про безпосередню участь в обороні України у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації; посвідчення учасника бойових дій;
- особам, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пунктів 19 (з числа резервістів, військовозобов`язаних, осіб, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади), 20, 21 частини першої статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»: посвідчення учасника бойових дій (у разі відсутності в посвідченні учасника бойових дій пункту і статті Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», відповідно до якого надано статус, такі відомості підтверджуються органом, що видав посвідчення, або додаються документи, які підтверджують безпосередню участь цих осіб в АТО/ООС, передбачені Порядком надання та позбавлення статусу учасника бойових дій, або документи військових частин (органів, підрозділів), підприємств, установ та організацій про безпосередню участь в обороні України у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації). Особами з числа резервістів і військовозобов`язаних, особами, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, додаються документи, які підтверджують їх належність до таких осіб (незалежно від наявності в посвідченні зазначених вище відомостей) (при призначенні пенсії учасникам бойових дій згідно з пунктом 4 частини першої статті 115 Закону).
Як встановлено судом, позивач є військовослужбовцем, який брав участь у бойових діях, безпосередню участь в АТО/ООС та/або в обороні України у зв??язку з військовою агресією Російської Федерації, та надав до органу Пенсійного фонду України документи про проходження військової служби (служби); документи про безпосередню участь в АТО/ООС, передбачені Порядком надання та позбавлення статусу учасника бойових дій, документи військових частин (органів, підрозділів), підприємств, установ та організацій про безпосередню участь в обороні України у зв?язку з військовою агресією Російської Федерації.
Пунктом 6 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (із змінами), військова служба у складі діючої армії в період бойових дій, в тому числі під час виконання інтернаціонального обов`язку, зараховується до стажу роботи на підставі довідок територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, які видаються в порядку, що визначається Міноборони (додаток № 2).
Форма довідки (Додаток 2 до Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637), яка видається територіальним центром комплектування та соціальної підтримки повинна містити відомості про особу: прізвище, ім?я, по батькові, військове звання, а також відомості про те, що особа проходила військову службу в складі діючої армії в період бойових дій (в тому числі під час виконання інтернаціонального обов`язку, перебування в партизанських загонах і з?єднаннях) із зазначенням загальної кількості років, місяців та днів. В довідці зазначається, що зазначена служба підлягає зарахуванню до стажу роботи для призначення пенсії на пільгових умовах – один місяць служби за три місяці.
Колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що  надання довідки згідно з додатком 2 до Порядку підтвердження наявного стажу роботи у межах спірних правовідносин передбачено Порядком №22-1 альтернативно, для чого нормотворцем застосовано сполучник «або».
Надані позивачем копії довідок військової частини НОМЕР_2 , НОМЕР_1 про безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів у розумінні вимог Порядку №22-1 підтверджують те, що позивач брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв?язку з військовою агресією російської федерації проти України у спірному періоді.
Доводи апеляційної скарги про неможливість зарахування до страхового стажу спірного періоду в пільговому обчисленні, так як в силу приписів Закону страховий стаж враховується в одинарному розмірі колегія суддів відхиляє, оскільки вони не спростовують наведених вище висновків суду.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що обчислення стажу є виключною компетенцією органів Пенсійного фонду, а тому підміна судом повноважень суб?єкта владним повноважень є втручанням в повноваження органів Пенсійного фонду, колегія суддів зазначає, що обраний судом спосіб захисту відновлення порушеного права позивача на належне пенсійне забезпечення не буде втручанням в дискреційні повноваження відповідача, оскільки адміністративний суд у такий спосіб не підміняє інший орган державної влади, зокрема, шляхом обрахунку кількості років з урахуванням спірного періоду чи розміру призначення пенсії, а вказує на визначення відповідачу зобов?язання вчинити кореспондуючі праву на пенсійне забезпечення позивача дії.
Стосовно посилань відповідача про те, що оскільки позивач вперше звернувся з заявою про призначення пенсії 03.03.2023, тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова № 393 в редакції після 19.02.2022, а редакція підпункту а пункту 3 Постанови № 393 зазнала змін, відповідно до яких зарахування на пільгових умовах до вислуги років спірного періоду застосовується виключно для визначення розміру пенсії, а не для її призначення, як передбачала попередня редакція підпункту а пункту 3 Постанови № 393, з посиланням на висновки викладені Верховним Судом в постановах від 31 серпня 2023 року у справі № 200/4951/22, від 07 вересня 2023 року у справі № 560/9478/22, від 15 вересня 2023 року у справі № 380/10714/22, від 15 січня 2024 року у справі № 240/22910/22, колегія суддів зауважує, що предметом позову у наведених справах було питання призначення пенсії за вислугу років у відповідності до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» та відповідно зарахування пільгової вислуги років, а  предметом даного спору є не питання зарахування на пільгових умовах до вислуги років спірного періоду, а питання обчислення страхового стажу для призначення пенсії за віком у відповідності до Закону України № 1058.
Щодо доводів апеляційної скарги в частині витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає таке.
Положеннями статті 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Для забезпечення права на захист від обвинувачення та надання правової допомоги при вирішенні справ у судах та інших державних органах в Україні діє адвокатура.
Відповідно до частини першої статті 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов?язаних з розглядом справи належать витрати: на професійну правничу допомогу.
Відповідно до приписів частин 1-4 статті 134 КАС України витрати, пов?язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб?єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов?язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Системний аналіз вищенаведених норм дає підстави для висновку, що на підтвердження надання правової допомоги необхідно долучати, у тому числі, розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.
Згідно з частиною шостою статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п?ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Частиною сьомою статті 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв?язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Виходячи з положень частини 9 статті 139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи пов?язані такі витрати з розглядом справи.
Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз?яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб?єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб?єктами права.
При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір –обґрунтованим (п. 268).
У пункті 269 Рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд – у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов?язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов?язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також – чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі Іатрідіс проти Греції (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).
Тобто питання розподілу судових витрат пов?язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).
Зазначені висновки викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 та в постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 17 вересня 2019 року у справі №810/3806/18, від 31 березня 2020 року у справі №726/549/19.
За висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 19 листопада 2020 року у справі № 520/7431/19, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» від 5 липня 2012 року №5076-VI (далі – Закон № 5076-VI) встановлено, що представництво – вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов?язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов?язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов?язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги – види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз?яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).
Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:
- надання правової інформації, консультацій і роз?яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;
- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;
- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Як встановлено з матеріалів справи, на підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надано:  копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, ордер про надання правничої (правової) допомоги, копію договору про надання правничої допомоги № 19 від 06.05.2024 та додаткової угоди № 1 до Договору № 19 від 06.05.2024, квитанцію № 175438858 від 07.05.2024 р. на суму 4000 грн.  
Згідно з п. 4.1 Договору про надання правничої допомоги № 19 від 06.05.2024 передбачено, що сторони погодять ціну, вартість, строки порядок оплати послуг адвоката та інші витрати у додатковій угоді до цього договору.
Відповідно до пункту 2 додаткової угоди № 1 від 06.05.2024 до договору про надання правничої допомоги № 19 від 06.05.2024 сторони домовились, що вартість послуг адвоката складає 12000 грн. Клієнт сплачує безповоротний аванс в розмірі 4000 грн. Сплата авансу є підтвердженням прийняття клієнтом умов договору та угоди, а також початком надання послуг клієнту. Залишок суми клієнт сплачує впродовж 2 днів з дня проголошення рішення суду на користь клієнта, в якості гонорару.
Суд першої інстанції, розглядаючи розподіл витрат на професійну правову допомогу,  врахував, що справа не характеризується наявністю виключної правової проблеми, не стосується встановлення значного обсягу фактичних обставин справи, що потребувало б подання великої кількості письмових доказів та вжиття дій щодо їх збирання. Відповідно, оцінивши обставини цієї справи та надані позивачем докази у їх сукупності, враховуючи принципи обґрунтованості, співмірності і пропорційності судових витрат, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу витрат на професійну правничу допомогу в цій справі у розмірі 2500 грн.
Погоджуючись із висновком суду першої інстанції в цій частині, колегія суддів зазначає, що витрати на правничу допомогу в сумі 2500,00 грн є співмірними із складністю цієї справи, наданими адвокатом обсягу послуг у суді першої інстанції, затраченим ним часом на надання таких послуг та відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.
Інші доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Ухвалюючи додаткове рішення про стягнення витрат на правову допомогу суд першої інстанції виходив з того, що підготовка до вказаної справи не вимагала великого обсягу юридичної та технічної роботи, не потребувала затрат значного часу та коштів, які заявлені позивачем як витрати на правову допомогу, беручи до уваги, що справу розглянуто в письмовому провадженні, обставини цієї справи та надані позивачем докази в їх сукупності та, враховуючи принципи обґрунтованості, співмірності і пропорційності судових витрат, відшкодуванню витрат на професійну правничу допомогу в цій справі підлягає 1500,00 грн.
Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції помилковим, виходячи з такого.
Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У позовній заяві позивачем було зазначено про те, він планує понести додаткові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8000 грн.
У поданій заяві про компенсацію судових витрат представник позивача просив стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі  8000 грн. 
На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу позивачем у цій справі представником позивача разом із заявою про компенсацію судових витрат від 05.07.2024 р. надано копії: ордера про надання правничої (правової) допомоги, договору про надання правничої допомоги № 19 від 06.05.2024 та додаткової угоди № 1 до Договору № 19 від 06.05.2024, акт про надані послуги від 05.07.2024, квитанцію №182227278 від 05.07.2024 р. на суму 8000 грн.
Відповідно до пункту 2 додаткової угоди № 1 від 06.05.2024 до договору про надання правничої допомоги № 19 від 06.05.2024 сторони домовились, що вартість послуг адвоката складає 12000 грн. Клієнт сплачує безповоротний аванс в розмірі 4000 грн. Сплата авансу є підтвердженням прийняття клієнтом умов договору та угоди, а також початком надання послуг клієнту. Залишок суми клієнт сплачує впродовж 2 днів з дня проголошення рішення суду на користь клієнта, в якості гонорару.
Згідно з Актом про надані послуги від 05.07.2024  адвокат надав таку професійну правничу (правову) допомогу (послуги) відповідно до ст.134 КАС України:
- підготовка та направлення запиту до ГУ пенсійного фонду  у Львівській області від 07.05.2025 – 1000 грн. (1 година);
- підготовка позову. Ознайомлення з рішеннями Верховного суду та з законодавством, що регулює порядок виплати призначення пенсії – 8000 грн. (8 годин);
- підготовка клопотання про витребування доказів – 1000 грн. (1 година);
- ознайомлення з відзивом на позов. Підготовка відповіді на відзив – 2000 грн. (2 години).
Загальна тривалість надання професійної правничої (правової) допомоги (послуг) адвоката згідно з актом становить 12 годин. Загальна вартість наданої професійної правничої (правової) допомоги (послуг) згідно з укладеним сторонами Договором (з урахуванням додаткового договору) становить 12 000 грн.
Залишок оплати згідно з умовами додаткової угоди № 1 від 06.05.2024 до договору про надання правничої допомоги № 19 від 06.05.2024 проведено 05.07.2024 згідно з квитанцією № 182227278 на суму 8000 грн.
Задовольняючи частково заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, судом першої інстанції було  враховано,  що підготовка до вказаної справи не вимагала великого обсягу юридичної та технічної роботи, не потребувала затрат значного часу та коштів, які були заявлені позивачем як витрати на правову допомогу, беручи до уваги, що справу розглянуто в письмовому провадженні, обставини цієї справи, справи і надані позивачем докази в їх сукупності та, враховуючи принципи обґрунтованості, співмірності і пропорційності судових витрат, суд вирішив, що витрати на професійну правничу допомогу в суді підлягають стягненню в розмірі 1500 грн.
Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що визначена судом сума компенсації витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1500 грн. не є належним чином обґрунтованою у контексті дослідження обсягу фактично наданих адвокатом послуг.
Колегія суддів зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір – обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також – чи була їх сума обґрунтованою.
Враховуючи практику Європейського суду з прав людини щодо присудження судових витрат, суд при розподілі судових витрат має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Суд враховує, що розгляд справи відбувся у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження, в яких відповідно до ч. 3 ст. 263 КАС України заявами по суті справи є позов та відзив.
При цьому, виконана робота щодо підготовки позову не характеризується наявністю виключної правової проблеми, не стосується встановлення значного обсягу фактичних обставин справи, що потребувало б подання великої кількості письмових доказів та вжиття дій щодо їх збирання.
Стосовно таких послуг як ознайомлення із законодавством, судовою практикою, підготовка клопотання про витребування доказів, підготовка та направлення запиту до ГУ пенсійного фонду  у Львівській області від 07.05.2025 слід застосовувати принцип необхідності та дійсності наданих послуг із урахуванням юридичного результату для сторони, що досягнутий внаслідок таких послуг.
Колегія суддів зазначає, що згідно з висновками викладеними Верховним Судом в постанові від 05.12.2024 у справі № 640/20409/21 суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
З урахуванням того, що предмет спору у цій справі не є складним, спірні правовідносини не потребують складних правових досліджень, вивчення обсягу фактичних даних, складність складених процесуальних документів не є значними, колегія суддів, виходячи з принципу пропорційності, вважає, що сума, визначена судом першої інстанції до стягнення на оплату витрат на професійну правничу допомогу, є неспівмірною із складністю справи та обсягом наданих послуг адвокатом.
Таким чином, ураховуючи, складність справи та співмірність з виконаною адвокатом роботою (наданими послугами), обсягом та змістом наданих послуг, виходячи з критерію розумності, пропорційності, співмірності розподілу витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів дійшла висновку, що за обставин даної справи співмірною, зокрема, зі складністю справи, об`ємом виконаних робіт та значенням справи для сторони є сума відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2500,00 грн., яку було стягнуто судом першої інстанції в рішенні від  02 липня 2024 р.
Висновки суду узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у додатковій постанові від 16 березня 2023 року по cправі № 927/153/22 щодо того, що право на відмову у відшкодуванні витрат належить до дискреційних повноважень суду та вирішується ним у кожному конкретному випадку з урахуванням установлених обставин справи.
Отже, враховуючи наведені обставини, а також зміст та обсяг наданих послуг, розмір відшкодування, колегія суддів вважає задоволений судом першої інстанції розмір правової допомоги (сукупно 4000,00 грн) завищеним та таким, що підлягає зменшенню.
За цим, доводи апеляційної скарги відповідача щодо незгоди зі стягненням витрат на професійну правничу допомогу у сукупному розмірі 4000,00 грн, є частково обґрунтованими.
Згідно з приписами пункту другого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Відповідно до статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з?ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З урахуванням викладеного та на підставі ст. 317 КАСУ колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області підлягає частковому задоволенню, а додаткове рішення суду першої інстанції – скасуванню  з ухваленням постанови про відмову в задоволенні заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 02.07.2024 по справі № 440/6345/24  - залишити без задоволення.
Рішення  Полтавського окружного адміністративного суду від 02.07.2024 по справі № 440/6345/24 - залишити без змін. 
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на додаткове рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17.07.2024 по справі № 440/6345/24- задовольнити.
Додаткове рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17.07.2024 по справі № 440/6345/24  -  скасувати та ухвалити нову постанову, якою в задоволенні заяви представника ОСОБА_1 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовити.
          Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Я.М. Макаренко 	
Судді	   	Л.В. Любчич    С.П. Жигилій