Ухвала
 
06 серпня 2025 року
м. Київ
 
справа №  678/1731/24
провадження № 61-6949ск25
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Тітова М. Ю.,
 
розглянувши касаційну скаргу адвоката Литвин Валентини Василівни як представника ОСОБА_1 на рішення Летичівського районного суду Хмельницької області від 26 лютого 2025 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 01 травня 2025 року у справі з позовом виконувача обов`язків керівника Летичівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, Летичівської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОХОЛДИНГ 2012», третя особа - ОСОБА_2 , про витребування земельної ділянки,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У грудні 2024 року виконувач обов`язків керівника Летичівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, Летичівської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області, звернувся до суду з позовом, у якому просив витребувати у ОСОБА_1 земельну ділянку з кадастровим номером 6823084200:06:011:0012 площею 2,0 га, що знаходиться за межами              с. Суслівці Летичівської селищної ради на території Летичівської селищної територіальної громади Хмельницького (Летичівського) району Хмельницької області;
витребувати у Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОХОЛДИНГ 2012» (далі - ТОВ «АГРОХОЛДИНГ 2012») земельну ділянку з кадастровим номером 6823084200:06:011:0012 площею 2,0 га, що знаходиться за межами с. Суслівці Летичівської селищної ради на території Летичівської селищної територіальної громади Хмельницького (Летичівського) району Хмельницької області.
 
Летичівський районний суд Хмельницької області рішенням від 26 лютого                  2025 року позов задовольнив. Витребував у ОСОБА_1 та ТОВ «АГРОХОЛДИНГ 2012» земельну ділянку з кадастровим номером 6823084200:06:011:0012, площею 2,0 га, що знаходиться за межами с. Суслівці Летичівської селищної ради на території Летичівської селищної територіальної громади Хмельницького (Летичівського) району Хмельницької області.
 
Хмельницький апеляційний суд постановою від 01 травня 2025 року апеляційні скарги ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Литвин В. В., та ТОВ «АГРОХОЛДИНГ 2012» задовольнив частково. Рішення Летичівського районного суду Хмельницької області від 26 лютого 2025 року в частині витребування земельної ділянки площею 2,0 га, кадастровий номер 6823084200:06:011:0012 у ТОВ «АГРОХОЛДИНГ 2012» в інтересах держави в особі Летичівської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області та стягнення судового збору скасував, провадження у справі в частині цих позовних вимог закрив. Повідомив позивача, що розгляд цієї справи в частині позовних вимог виконувача обов`язків керівника Летичівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, Летичівської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області про витребування у ТОВ «АГРОХОЛДИНГ 2012» земельної ділянки площею 2 га, кадастровий номер 6823084200:06:011:0012, віднесено до юрисдикції господарського суду. Стягнув з ОСОБА_1 на користь Хмельницької обласної прокуратури судовий збір за подання позову в суму 3 785,00 грн. В решті рішення суду залишив без змін.
 
30 травня 2025 року адвокат Литвин В. В. як представник ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» надіслала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Летичівського районного суду Хмельницької області від 26 лютого              2025 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 01 травня 2025 року у цій справі..
 
Ухвалою Верховного суду від 19 червня 2025 року залишено без руху та надано заявнику строк для усунення її недоліків. Заявнику слід було надати суду інформацію про ціну позову та самостійно визначити розмір судового збору за подання касаційної скарги, підтвердивши такий розмір належними доказами (зокрема, експертний висновок, дані загальнодоступних джерел стосовно вартості спірного нерухомого майна), та сплатити його в розмірі 200 % ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви з урахуванням вартості спірного нерухомого майна, і роз`яснено заявнику про наслідки невиконання вимог ухвали суду.
 
На виконання вимог вказаної ухвали адвокат Литвин В. В. як представник ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» надіслала до Верховного Суду заяву про усунення недоліків, у якій зазначила, що при поданні позовної заяви до суду першої інстанції позивачем було визначено ціну позову у розмірі                                 84 544,49 грн, що підтверджується витягом від 02 серпня 2024 року                                   № НВ-6800509462024 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок, відповідно до якого вартість земельної ділянки з кадастровим номером 6823084200:06:011:0012 становить 84544,49 грн. Згідно із довідкою про оціночну вартість об`єкта нерухомості вартість зазначеної земельної ділянки становить 62 730,99 грн. Також додано квитанцію про сплату судового збору в розмірі 12112,00 грн. Представник заявника зазначає, що недоліки усунуто, а саме - вказано та обґрунтовано ціну позову, яка становить 84544,49 грн.
 
Згідно із пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на                      01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
 
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» встановлено, що з 01 січня 2025 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3 028,00 грн.
 
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову у позовах про визнання права власності на майно або його витребування визначається вартістю майна.
 
Таким чином, ціна позову в цій справі станом на 01 січня 2025 року не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб            (3 028,00 грн х 250 = 757 000,00 грн).
У касаційній скарзі представник заявника вказує, що скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки позбавлення добросовісного набувача права власності на нерухоме майно суперечить положенням статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), якщо воно не має дієвих компенсаційних законодавчих механізмів на рівні держави для забезпечення принципу пропорційності. Попередня редакція ЦК України в частині нормативного регулювання віндикаційних та негаторних позовів, позовної давності мала наслідком формування за останні роки неоднозначної судової практики на рівні Верховного Суду, якою фактично відбувалася підміна віндикаційного позову негаторним, що не узгоджується із судовою практикою стосовно правової природи державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, суперечить практиці ЄСПЛ та статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Прийняття вищезазначеного Закону стало необхідним для розмежування способів захисту щодо повернення права власності на нерухоме майно задля досягнення балансу інтересів держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади та приватного власника, захист прав та інтересів, в тому числі майнових, добросовісного набувача та унеможливлення випадків додаткового звернення добросовісного набувача до держави щодо відшкодування шкоди, завданої йому внаслідок витребування майна (якщо держава не забезпечила непорушність права власності). 
 
Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що наведені заявником обставини, передбачені підпунктом «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
 
Верховний Суд у визначенні правового питання як такого, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, виходить з того, що таке правове питання має бути головним або основним питанням правозастосовчої практики, воно повинно мати одночасно винятково актуальне значення для її формування. Такі ознаки визначаються предметом спору, вагомістю для держави й суспільства у цілому правового питання, що постало перед практикою його застосування.
 
Проте представником заявника не наведено переконливих доводів стосовно того, в чому саме полягає фундаментальне значення цієї справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовано не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин.
Інших підстав, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких суд міг би визнати оскаржуване судове рішення таким, що підлягає касаційному оскарженню, у касаційній скарзі не зазначено та не обґрунтовано.
 
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.
 
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
 
Верховним Судом взято до уваги, що під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.
 
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і вони не підлягають касаційному оскарженню, тому у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.
 
Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження в касаційному порядку не є підставою для перегляду справи судом касаційної інстанції, оскільки ухвалені у цій справі судові рішення касаційному оскарженню не підлягають.
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою адвоката Литвин Валентини Василівни як представника ОСОБА_1 на рішення Летичівського районного суду Хмельницької області від 26 лютого            2025 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 01 травня 2025 року у справі з позовом виконувача обов`язків керівника Летичівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, Летичівської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОХОЛДИНГ 2012», третя особа - ОСОБА_2 , про витребування земельної ділянки.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                          А. Ю. Зайцев
            
                                                                                                          Є. В. Коротенко
            
                                                                                                                      М. Ю. Тітов