ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2025 року
м. Хмельницький

Справа № 679/1272/24
Провадження № 22-ц/820/1685/25

Хмельницький апеляційний суд у складі
 
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Янчук Т.О. (суддя-доповідач),
 
Грох Л.М., Ярмолюка О.І.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» на рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 19 травня 2025 року (суддя Томілін О.М.) за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и в :
У серпні 2024 року ТОВ «Юніт Капітал» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позовних вимог вказує, що 19 листопада 2019 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 702896822, за умовами якого останній отримав кредит у сумі 19980 грн. Договір був укладений в електронному вигляді та підписаний ОСОБА_1 електронним підписом з одноразовим ідентифікатором.
28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» і ТОВ «Таліон Плюс» був укладений договір факторингу №28/1118-01 відповідно до умов якого ТОВ «Таліон Плюс» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 702896822 від 19 листопада 2019 року.
05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» і ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» був укладений договір факторингу №05/0820-01 відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 702896822 від 19 листопада 2019 року.
05 липня 2024 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» і ТОВ «Юніт Капітал» був укладений договір факторингу №05/07/24 відповідно до умов якого ТОВ «Юніт Капітал» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 702896822 від 19 листопада 2019 року у загальній сумі 37182,50 грн., з яких: 19980 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 17202,50 грн. - сума заборгованості за відсотками.
Із урахуванням викладеного, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором № 702896822 від 19 листопада 2019 року у сумі 37182,50 грн., судовий збір у сумі 2422,40 грн. та 6000 грн. витрат на правову допомогу.
Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 19 травня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не доведено факту відступлення права грошової вимоги за кредитним договором № 702896822 від 19 листопада 2019 року від первісного кредитора до ТОВ «Таліон Плюс», а в подальшому - до ТОВ «Юніт Капітал», а отже позов не підлягає задоволенню у зв`язку з недоведеністю. 
Додатковим рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 06 червня 2025 року стягнуто з ТОВ «Юніт Капітал» на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн. 
В апеляційній скарзі ТОВ «Юніт Капітал», посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, судові витрати пов`язані з розглядом справи покласти на відповідача. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції встановивши факт укладення відповідачем кредитного договору з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», отримання грошових коштів у визначеному розмірі та факт їх неповернення, дійшов помилкового висновку, що на момент укладення договору факторингу в 2018 році ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та боржником. Зазначає, що предметом договору факторингу є відступлення прав вимоги, зазначених у відповідних Реєстрах прав вимоги, а право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимоги, що встановлений у відповідному додатку. Відповідно ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило дійсне право вимоги до ТОВ «Таліон Плюс», оскільки з урахуванням визначених строків дії цього договору та додаткових угод до нього, його виконання здійснювалось не одномоментно, а протягом всього часу його дії. Надані у справі докази спростовують висновки суду першої інстанції про те, що позивач не набув права вимоги до ОСОБА_1 , оскільки вказані права вимоги були передані (відступлені) від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відповідно до додаткової угоди про продовження строку дії договору відступлення, за реєстром прав вимог № 89 - 15 липня 2022 року, тобто після укладення кредитного договору в листопаді 2019, які позивач набув у липні 2024 року. 
Крім того, апелянт просить стягнути із відповідачки судові витрати, що згідно попереднього розрахунку становлять: судовий збір за подання позовної заяви: 2422,40 грн.; витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані з розглядом справи в суді першої інстанції: 6000 грн.;· судовий збір за подання апеляційної скарги: 3633,60 грн.;· витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції: 6000 грн.
Відзиву на апеляційну скаргу від інших учасників по справі не надходило. 
Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
В силу ч. 13 ст. 7, ч. 2 ст. 247 ЦПК України у такому випадку судове засідання не проводиться, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до вимог п.3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Судом встановлено, що 19 листопада 2019 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено договір №702896822 за умовами якого позичальник отримує 19980 грн. на умовах строковості, зворотності, платності. Відповідно до пункту 1.2 Договору кредит надається строком на 70 днів, процентна ставка – 448,95% річних (п.1.4 Договору). Укладення електронного договору, відбулося шляхом введення ОСОБА_1 одноразового ідентифікатора №WBEM2464 отриманого від товариства на номер телефону НОМЕР_1 .
Згідно з пунктом 4.1 договору №702896822 від 19 листопада 2019 року невід`ємною частиною договору є Правила надання грошових коштів у позику, текст яких розміщено на сайті кредитодавця: www.moneyeo.com.
Відповідно до пункту 4.2 Договору сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та кредитодавцем в якості підпису позичальника буде використовуватись електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до Правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис.
ОСОБА_1 отримав кредитні кошти у сумі 19980 грн., що підтверджується копією платіжного доручення від 19 листопада 2019 року №38397725-ff05-438d-a78c-b8d3b2814761 а також довідкою АТ КБ «Приватбанк» про здійснення ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» платежів через платіжний сервіс LiqPay ПриватБанка на карту клієнта: 19980,00 грн. на номер картки одержувача: НОМЕР_2 .
Згідно з розрахунком заборгованості, сформованим ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», заборгованість відповідача становить 37182,50 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту – 19980,00 грн., за процентами – 17202,50 грн.
Згідно з розрахунком заборгованості, сформованим ТОВ «Таліон Плюс» заборгованість відповідача становить 37182,50 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту – 19980,00 грн., за процентами – 17202,50 грн.
Така ж сума заборгованості підтверджена Випискою з особового рахунка за кредитним договором №702896822 ОСОБА_1 
28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено Договір факторингу №28/1118-01, за яким ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило ТОВ «Таліон Плюс» свої права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі і за Кредитним договором №702896822 від 19 листопада 2019 року.
Пунктом 4.1. вказаного договору, передбачено, що право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку до договору. Підписанням Реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним реєстром права вимоги.
28 листопада 2018 року укладено Додаткову угоду №19 до зазначеного Договору факторингу №28/1118-01, якою строк його дії продовжено до 31 грудня 2020 року.
Додатковою угодою від 31 грудня 2020 року №26 договір факторингу №28/1118-01 викладено в новій редакції, а додатковою угодою від 31 грудня 2021 року №27 до Договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, строк дії Договору продовжено до 31 грудня 2022 року включно.
Відповідно до Реєстру прав вимоги від 15 липня 2020 року №89, до ТОВ «Таліон Плюс» від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перейшло право вимоги за кредитними договорами до боржників, зокрема, і до ОСОБА_1 за Кредитним договором №702896822 від 19 листопада 2019 року загальною сумою 37182,50 грн.
05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу №05/0820-01, строк якого закінчується 04 серпня 2021 року.
Вказаним договором, також передбачено, що право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку до договору.
Додатковою угодою від 03 серпня 2021 року №2 продовжено строк дії Договору факторингу №05/0820-01 до 31 грудня 2022 року включно.
Додатковою угодою №3 від 30 грудня 2022 року строк дії Договору факторингу №05/0820-01 продовжено до 30 грудня 2024 року включно.
ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» надано реєстр прав вимоги від 30 травня 2023 року №9 щодо відступлення фактору права вимоги щодо кредитного договору №702896822 від 19 листопада 2019 року, згідно з яким загальна заборгованість ОСОБА_1 становить 37182,50 грн.
05 липня 2024 року між ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» укладено Договір факторингу №05/07/24, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» відступило ТОВ «Юніт Капітал» свої права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі і за Кредитним договором №702896822 від 19 листопада 2019 року. Відповідно до пункту 1.2 вказаного договору, право вимоги переходить від клієнта до фактора момент підписання сторонами акта прийому-передачі реєстру боржників згідно з додатком №2.
Відповідно до Реєстру боржників від 05.07.2024 року, до ТОВ «Юніт Капітал» від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги за кредитними договорами до боржників, зокрема і до ОСОБА_1 за Кредитним договором №702896822 від 19 листопада 2019 року загальною сумою 37182,50 грн., яка складається із заборгованості: за тілом кредиту – 19980,00 грн., за відсотками – 17202,50 грн.
За приписами ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
У відповідності до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).
Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
У статті 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
За змістом частин 3, 4, 6 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до частини 12 статті 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
З огляду на вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що встановленими обставинами справи підтверджується факт укладення між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 кредитного договору від №702896822 від 19.11.2019 року.
За приписами п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).
Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину.
Частиною 1 ст. 1077 ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
За змістом ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином.
Для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори факторингу, додаткові угоди до договору відступлення, витяги з реєстру прав вимоги, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.
Встановлено, що згідно п.4.1. договору факторингу, укладеного 28.11.2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс», право вимоги переходить до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог по формі встановленій у відповідному додатку.
28 листопада 2018 року укладено Додаткову угоду №19 до зазначеного Договору факторингу №28/1118-01, якою строк його дії продовжено до 31 грудня 2020 року.
Додатковою угодою від 31 грудня 2020 року №26 договір факторингу №28/1118-01 викладено в новій редакції, а додатковою угодою від 31 грудня 2021 року №27 до Договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, строк дії Договору продовжено до 31 грудня 2022 року включно.
15 липня 2020 року на виконання п. 4.1 договору факторингу №28/1118-01 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» складено та підписано Реєстр прав вимоги №89, за яким передані (відступлені) права вимоги до відповідача за кредитним договором.
Тобто, реєстр передачі прав вимоги підписано ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» після укладення кредитного договору між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 . Отже, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило дійсне право вимоги до боржника, яке йому належало.
Право вимоги за кредитним договором №702896822 від 19 листопада 2019 року перейшло до ТОВ «Таліон Плюс».
05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу №05/0820-01, відповідно до умов ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги, в тому числі і за кредитним №702896822 від 19 листопада 2019 року.
Згідно п.4.1 вказаного договору право вимоги від клієнта до фактора переходить в момент підписання сторонами відповідного Реєстру прав вимог, встановленому у відповідному додатку до договору.
Відповідно до реєстру прав вимоги №9 від 30 травня 2023 року від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 37182,50 грн.
Реєстр прав вимог підписаний між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» 30.05.2023 року, тобто після укладення кредитного договору №702896822 від 19.11.2019 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем.
05 липня 2024 року ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» уклади договір факторингу №05/07/24 відповідно до умов якого останньому відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором.
Відповідно до реєстру боржників від 05.07.2024 до договору факторингу №05/07/24 від 05.07.2024 року, ТОВ «Юніт Капітал» передано право грошової вимоги до відповідача в сумі 37182,50 грн. 
Надані копії договорів та витяги з реєстру боржників містять усі необхідні реквізити, зокрема, підписи, печатки і в повному обсязі підтверджують факт переходу до позивача права вимоги до ОСОБА_1 за укладеним ним з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» кредитним договором.
Крім того, оскільки предметом судового розгляду є спір про стягнення із відповідача на користь та ТОВ «Юніт Капітал» заборгованості за кредитним договором, а договори факторингу відповідачем не оспорювались у даному випадку слід виходити з презумпції правочину, а також презумпції обов`язковості виконання договору 
Отже, з огляду на наведені обставини та докази у справі, вбачається, що відбулась заміна кредитодавця, на підставі укладених договорів, а тому до ТОВ «Юніт Капітал», перейшло право вимоги за кредитним договором №702896822 від 19 листопада 2019 року, укладеного між ТОВ « Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 .
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст.1048 та ч. 1 ст.1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. Отже, припис абзацу 2 ч.1ст.1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.
За змістом ч.1ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Звертаючись до суду з позовом, ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ», надало виписку з особового рахунку за Кредитним договором №702896822, згідно якої заборгованість ОСОБА_1 складає 37182,50 грн., з якої прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 19980,00 грн., прострочена заборгованість за процентами 17202,50грн.
Відповідач не надав суду доказів, які б спростували розмір заборгованості за кредитом.
Таким чином, колегія суддів вважає, що позивачем доведено суму заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором у загальному розмірі 37182,50 грн., з огляду на погоджені сторонами умови кредитування, з урахуванням тіла кредиту, розміру відсоткової ставки за кожен день прострочення та періоду кредитування.
Оскільки, суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини, що мають значення для справи, допустив неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, у зв`язку з чим оскаржуване рішення слід скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Враховуючи вищевикладене, позов ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» слід задовольнити та ухвалити нове судове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» заборгованість за кредитним договором №702896822 від 19 листопада 2019 року в сумі 37182,50 грн.
Щодо стягнення понесених судових витрат
Статтею 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Згідно з частиною 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини 3 статті 133 ЦПК України).
Із положень ч.ч. 1-5 статті 137 ЦПК України слідує, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що сторона, на користь якої ухвалене судове рішення, має право на відшкодування понесених судових витрат, у тому числі витрат на професійну правничу допомогу.
До складу витрат на професійну правничу допомогу включаються витрати з оплати винагороди адвоката за здійснення представництва інтересів учасника справи в суді та надання інших видів правової допомоги клієнту.
На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені в установленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені чи мають бути понесені витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
Об`єднана палата Верховного Суду у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19 зробила висновок про те, що: «витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини друга статті 137 ЦПК України) При прийнятті рішення щодо відшкодування витрат на правову допомогу слід керуватися такими критеріями: дійсність витрат, необхідність витрат, розумність розміру витрат, співмірність витрат».
Водночас, у разі, якщо понесені особою витрати на професійну правничу допомогу не відповідають критеріям співмірності, то за обґрунтованим клопотанням іншої сторони суд може зменшити розмір указаних судових витрат.
Як вбачається із матеріалів справи, позивачем подано докази щодо понесених ним витрат у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції разом із позовною заявою, тобто із дотриманням частини 8 статті 141 ЦПК України.
На підтвердження понесених ним витрат на правову допомогу надано: договір про надання правничої допомоги №05/07/24-02 від 05.07.2024 року, укладений між адвокатським бюро «Тараненко та партнери» в особі керуючого адвоката Тараненка А.І. та ТОВ «Юніт капітал», протокол погодження вартості послуг до Договору про надання правничої допомоги №05/07/24-02 від 05.07.2024 року (Додаток №1), додаткова угода №3 до Договору про надання правничої допомоги №05/07/24-02 від 05.07.2024 року, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю адвоката Тараненка А.І. №4956, довіреність від 02.02.2024 року про уповноваження адвоката Тараненка А.І. бути представником ТОВ «Юніт капітал», акт прийому-передачі наданих послуг від 05.07.2024 року.
В акті прийому-передачі наданих послуг від 05.07.2024, зазначено перелік наданих правових та юридичних послуг: складення позовної заяви – 5000 грн., вивчення матеріалів справи - 500 грн., надання усної консультації стосовно складання позовної заяви – 500 грн., всього послуг надано на загальну суму: 6000 грн.
З огляду на зазначене, за відсутності клопотанням іншої сторони про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, апеляційний суд приходить до висновку, що зазначений у позовній заяві розмір витрат на професійну правничу допомогу доведений, документально обґрунтований, і з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу, понесені у суді першої інстанції, в розмірі 6000 грн.
Щодо понесених апелянтом витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції. 
На підтвердження понесених витрат пов`язаних із розглядом справи у суді апеляційної інстанції ТОВ «Юніт капітал» надано копію довіреності від 10.10.2024 року про уповноваження адвоката Тараненка А.І. бути представником ТОВ «Юніт капітал», копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, копія акта прийому-передачі наданих послуг від 18.06.2025 року до договору про надання правничої допомоги №05/07/24-02 від 05.07.2024 року.
В акті прийому-передачі наданих послуг від 18.06.2024, зазначено перелік наданих правових та юридичних послуг: складення апеляційної скарги на рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області за позовною заявою ТОВ «Юніт Капітал» до боржника ОСОБА_1 – 6000 грн.
З огляду на зазначене, за відсутності клопотанням іншої сторони про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, апеляційний суд приходить до висновку, що зазначений у апеляційній скарзі розмір витрат на професійну правничу допомогу доведений, документально обґрунтований, і з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу, понесені у суді апеляційної інстанції, в розмірі 6000 грн.
Крім того, ТОВ «Юніт капітал» сплачено судовий збір за подання позовної заяви в сумі 2422,40 грн. та за подання апеляційної скарги - 3633,60 грн., а всього – 6056 грн., які підлягають стягненню із відповідача ОСОБА_1 оскільки і позов, і апеляційна скарга задоволені повністю.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд –
у х в а л и в :
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» задовольнити.
Рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 19 травня 2025 року та додаткове рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 06 червня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення.
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» задовольнити.
Стягнути з  ОСОБА_1  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» заборгованість за кредитним договором №702896822 від 19 листопада 2019 року в сумі 37182,50грн.
Стягнути з ОСОБА_1  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» судовий збір у сумі 6056 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 12000 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді                                                                                Т.О. Янчук

       Л.М. Грох

       О.І. Ярмолюк