КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М        У К Р А Ї Н И
 
03 липня 2025 року                                                                         м. Київ
 
Унікальний номер справи № 757/45087/23-ц
Апеляційне провадження № 22-ц/824/7526/2025
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:     головуючого  -  Левенця Б.Б.,
суддів - Євграфової Є.П., Шкоріної О.І., 
за участю секретаря судового засідання - Марченка М.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Печерського районного суду міста Києва від 10 грудня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Вовк С.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкоди у користуванні квартирою, -
 
в с т а н о в и в :
 
У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому просила зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у користуванні та розпорядженні 1/3 частиною квартири АДРЕСА_1 шляхом надання ключів від вхідних дверей квартири та надання можливості вільного доступу до квартири без будь-яких обмежень; стягнути з відповідача судові витрати (а.с. 1-4).
Позивач вказувала на те, що вона має право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після померлого ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що було визнано рішенням Печерського районного суду м. Києва у цивільній справ № 757/13665/22-ц від 12 червня 2023 року, яке набрало законної сили.
Проте, відповідачка, яка є співвласницею вказаної квартири, перешкоджає позивачу вільно володіти та користуватись належним їй на праві власності майном у зв`язку з особистими неприязними відносинами. Вказувала, що відповідачка, не визнаючи права позивача на спірну квартиру, зверталась до суду з позовом про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу і визнання заповіту 23.06.2010 року, складеного ОСОБА_4 недійсним, у цивільній справі № 757/23617/15-ц, однак рішенням Печерського районного суду м. Києва від 27.11.2020 року у справі № 757/23617/15-ц в задоволенні позову відмовлено. 
Крім того, відповідачка створювала перешкоди для оформлення права позивача на спадкове майно у нотаріальному порядку, не надаючи, як співвласник майна на неодноразові запити нотаріуса оригінал свідоцтва на право власності на квартиру, що призвело до відмови у вчиненні нотаріальної дії.
У судовій справі № 757/13665/22-ц про визнання права власності у порядку спадкування, позов, у якій спочатку ініційовано до ОСОБА_2 , як особи, яка не визначає в оспорює право позивача на спадкове майно, а потім подано до належного відповідача - Київської міської ради, відповідачка під час періоду, коли була залучена учасником справи, заперечувала проти задоволення позову.
Після прийняття судових рішень на користь позивача, відповідачка ігноруючи законні судові рішення, і надалі не визнає права власності позивача на частину вказаної квартири та перешкоджає нею користуватись.
Зазначала, що під час життя спадкодавця ОСОБА_4 між ним та відповідачкою за домовленістю було встановлено порядок користування квартирою, у спадкодавця була окрема кімната, в якій він постійно проживав. Після смерті спадкодавця, відповідачка змінила вхідні двері і встановила нові замки. Коли позивачка приходить до квартири АДРЕСА_1 , відповідачка її не впускає, ключі від замка вхідних дверей не надає, загалом - не надає доступу до належної позивачу частини житлової площі.
Такі дії відповідачки унеможливлюють і державну реєстрацію права власності позивача на належну їй частку квартири, з огляду на неможливість проведення технічного обстеження квартири кваліфікованим спеціалістом для виготовлення технічного паспорта.
Крім того, позивач не може здійснити огляд внутрішньо-будинкових мереж квартири (опалювальні, водопровідні системи) з метою підтримання їх належного технічного стану для попередження аварійних ситуацій, у випадку виникнення яких позивач нестиме солідарну відповідальність із відповідачкою у разі завдання матеріальних збитків будь-яким третім особам.
Позивач намагалася в позасудовий спосіб врегулювати із відповідачкою порядок користування належною мені частиною квартири, проте не досягла будь-якого позитивного результату. Відповідачка уникає будь-яких контактів з позивачем, від зустрічей відмовляється: під час попередніх судових розглядів, у яких сторони були учасниками, представник відповідачки - адвокат Скріжалєвська Л.П. проінформувала, що зможе виступити посередником у будь-яких перемовинах з приводу спірної квартири. Позивач телефонувала їй, потім написала смс-повідомлення, проте будь-якої допомоги-відповіді не отримала;
Вказувала, що 28 липня 2023 року позивачка, отримавши рішення суду, пішла до частково належної їй квартири, проте відповідачка її не впустила. На порозі квартири позивач намагалась поговорити з відповідачкою, але вона поставила вимогу, що розмовлятиме тільки в присутності поліції. Повіривши їй, позивач викликала поліцейських, які особу позивача, перевірили її права на належну частку квартири за судовим рішенням, зазначили про відсутність складу злочину в її діях. Коли відповідачка двері не відчинила поліцейські порекомендували вирішувати справу в межах цивільного провадження. З огляду на неможливість особистого контакту із відповідачкою, позивач прикріпила до її дверей конверт із письмовою пропозицією щодо врегулювання цього питання, вказавши для зв`язку номер телефону, проте жодної відповіді не отримувала (а.с. 1-4).
Заочним рішенням Печерського районного суду міста Києва від 10 грудня 2024 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкоди у користуванні квартирою - відмовлено (а.с. 56-57).
Не погодившись з заочним рішенням районного суду, 31 січня 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с. 61-66).
На обґрунтування скарги зазначала, що оскаржуване рішення є необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з`ясуванні усіх обставин справи.
Посилалась на обставини, викладені в позовній заяві. Вказувала, що судом першої інстанції не було досліджено та не надано відповідачу правову оцінку доданому до матеріалів справи відеозапису, що був зроблений 28.07.2023 року під час спроби позивача  потрапити до належної їй квартири на праві спільної часткової власності, на якому відповідачка по справі відмовилась спустити позивача до квартири. Крім того, судом не було належно оцінено доказів щодо виклику поліції, інших спроб у досудовий спосіб врегулювати питання щодо спільного користування квартирою.
Зазначала, що одночасно з позовом позивачем було подано клопотання про витребування інформації про реєстраційний номер облікової картки платника податків відповідачки, проте результати розгляду клопотання в матеріалах справи відсутні.
Крім того, судом першої інстанції не було повідомлено позивача про дату, час та місце судових засідань у справі. Позивач не приймала участі у жодному судовому засіданні, не надавала пояснень по суті справи. 
Звертала увагу, що суд відмовляючи у задоволенні позовних вимог з підстав недоведеності позовних вимог, не врахував, що саме по собі подання вказаного позову та заперечення відповідача проти його задоволення свідчить про наявність таких перешкод (а.с. 61-66).
У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідачки ОСОБА_2 - адвокат Скріжалевська Л.П. просила відмовити в задоволенні скарги, рішення суду про відмову в позові залишити без змін (а.с. 100-103).
 
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 , її представник - адвокат Гудзь О.В. підтримали подану апеляційну скаргу і просили її задовольнити.
Інші особи, які берутьучасть усправі досуду неприбули, прочас тамісце розгляду справи були сповіщені належним чином, про що у справі є докази. Повідомлення відповідача ОСОБА_2 повернулось із відмітками працівників пошти про відсутність адресата за зазначеною нею адресою, заяви про зміну адреси місця проживання (перебування) від вказаної особи до суду не надходили. Поряд з цим, про розгляд справи апеляційним судом 03 липня 2025 року відповідачка ОСОБА_2 була сповіщена 03 червня 2025 року повідомленням її представника - адвоката Скріжалєвської Л.П. про що є письмова розписка в справі  (а.с. 84-87, 93-97).
Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою. 
Відповідно до частини 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. 
Попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні цього суду у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року).
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 759/14068/19 (провадження № 61-8505св22).
Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Шульга проти України», № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі «Мусієнко проти України», № 26976/06).
Зважаючи на вимоги п. 2 ч. 8 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ст. 131, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.
 
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з огляду на наступне.
 
Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Одним зі способів захисту права користування майном є припинення дії, яка це право порушує (пункт 3 частини другої статті 16 ЦК України), - усунення перешкод у здійсненні права користування майном. Підставою для подання такого позову є вчинення перешкод правомірній реалізації речового права. Цей спосіб захисту може використати не тільки власник майна, але й особа, яка відповідно до закону або договору має право користування ним.
Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2019 року в справі № 761/5115/17.
Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.
Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.
Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника вимагати усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому, не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
Згідно із статтею статті 12, частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Статтями 77, 78, 79, 80 ЦПК України встановлено вимоги щодо належності, допустимості, достовірності та достатності доказів. Так, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції посилався на те, що позивач не довів суду належними та допустимими доказами наявність перешкод у користуванні майном, а відтак позовні вимоги про усунення перешкод є передчасними та не підлягають задоволенню.
Заперечуючи проти рішення суду першої інстанції, позивач посилалась на те, що судом першої інстанції всупереч нормам ЦПК України не було повідомлено позивача про судові засідання у даній справі.
Перевіривши вказані доводи апеляційної скарги, судом встановлено наступне.
Так, з матеріалів справи вбачається, що ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 03 листопада 2023 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкоди у користуванні квартирою. Розгляд справи призначено у порядку загального позовного провадження в судовому засіданні (а.с. 24).
В матеріалах справи міститься повістка про виклик до суду на 29.11.2023 о 12 год. 00 хв. на ім`я позивача ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_2 (а.с. 25).
Матеріали справи не містять рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення позивачу.
29 листопада 2023 року судом відкладено розгляд справи до 01.02.2024 року о 11 год. 30 хв. (а.с. 26).
В матеріалах справи є розписка позивача ОСОБА_1 про обізнаність останньої про судове засідання на 01.02.2024 року о 11 год. 30 хв. (а.с. 27).
01 лютого 2024 року відкладено розгляд справи до 12.03.2024 року о 13 год. 45 хв. (а.с. 29).
В матеріалах справи є розписка представника позивача Гудзь О.В. про обізнаність останнього про судове засідання на 12.03.2024 о 13 год. 45 хв. (а.с. 30).
12 березня 2024 року відкладено розгляд справи до 09.04.2024 року о 08 год. 30 хв. (а.с. 32).
В матеріалах справи міститься повістка про виклик до суду на 09.04.2024 року о 08 год. 30 хв. на ім`я позивача ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_2 (а.с. 33).
Матеріали справи не містять рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення позивачу.
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва 09 квітня 2024 року закрито підготовче провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 28.05.2024 року о 08 год. 40 хв. (а.с. 36).
В матеріалах справи є розписка представника позивача Гудзь О.В. про обізнаність останнього про судове засідання на 28.05.2024 року о 08 год. 40 хв. (а.с. 37).
28 травня 2024 року відкладено розгляд справи до 19.06.2024 року о 09 год. 00  хв.(а.с. 39).
В матеріалах справи є розписка представника позивача Гудзь О.В. про обізнаність останнього про судове засідання на 19.06.2024 року о 09 год. 00  хв. (а.с. 40).
19 червня 2024 року відкладено розгляд справи до 29.08.2024 року о 10 год. 30 хв. (а.с. 42).
В матеріалах справи міститься повістка про виклик до суду на 29.08.2024 року о 10 год. 30 хв. на ім`я позивача ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_2 (а.с. 43).
Матеріали справи не містять рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення позивачу.
29 серпня 2024 року до суду надійшла заява від ОСОБА_1 , в якій остання зазначила, що не заперечує проти прийняття заочного рішення у справі за її позовом. Позов підтримує повністю та просила його задовольнити (а.с. 45).
29 серпня 2024 року відкладено розгляд справи до 02.10.2024 року о 09 год. 00 хв. (а.с. 46).
В матеріалах справи міститься повістка про виклик до суду на 02.10.2024 року о 09 год. 00 хв. на ім`я позивача ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_2 (а.с. 47).
Матеріали справи не містять рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення позивачу.
02 жовтня 2024 року відкладено розгляд справи до 13.11.2024 року о 09 год. 00 хв. (а.с. 49).
В матеріалах справи міститься повістка про виклик до суду на 13.11.2024 року о 09 год. 00 хв. на ім`я позивача ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_2 (а.с. 47).
Матеріали справи не містять рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення позивачу.
13 листопада 2024 року відкладено розгляд справи до 10.12.2024 року о 12 год. 45 хв. (а.с. 52).
В матеріалах справи міститься повістка про виклик до суду на 10.12.2024 року о 12 год. 45 хв. на ім`я позивача ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_2 (а.с. 53).
Матеріали справи не містять рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення позивачу.
10 грудня 2024 року Печерським районним судом м. Києва ухвалено заочне  рішення у даній справі без участі позивача в судовому засіданні (а.с. 55, 56-57).
Відповідно до ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Враховуючи, що матеріали справи не містять доказів належного сповіщення позивача про судове засідання 10 грудня 2024 року о 12 год. 45 хв., при цьому, у заяві ОСОБА_1 зазначила, що не заперечує проти прийняття заочного рішення у справі за її позовом, однак, не зазначала, про розгляд справи без її участі.
В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1 посилалась на порушення судом першої інстанції  норм процесуального права, не повідомлення її про розгляд справи районним судом. 
Зважаючи на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було порушено норми ЦПК щодо належного сповіщення позивачки про дату та час судового засідання, що є підставою для скасування оскаржуваного рішення.
 
Судом встановлено, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 12 червня 2023 року у справі № 757/13665/22-ц визнано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 (а.с. 5-9).
Вказаним рішенням суду встановлено наступні обставини.
ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , видане Відділом реєстрації смерті у м. Києві 07 листопада 2014 року, актовий запис №18938.
ОСОБА_4 на праві власності належала 1/3 частина квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло, видане Відділом приватизації державного житлового фонду Печерського району м. Києва 10.11.2003 року, розпорядження № 581.
Спадкоємцями після померлого ОСОБА_4 за заповітом від 23.06.2010 року, посвідченим державним нотаріусом Шостої київської державної нотаріальної контори Радіоновою Л.І. та зареєстрованим в реєстрі за № 8-1824, на належну спадкодавцю частину квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 та ОСОБА_6 в рівних частинах.
22.12.2014 року на підставі заяв ОСОБА_1 та ОСОБА_6 була заведена спадкова справа № 797/2014 і відкрита спадщина щодо належної спадкодавцю частини квартири АДРЕСА_1 .
ОСОБА_6 відкликав подану заяву про прийняття спадщини та відмовився від належної йому частки спадкового майна на користь ОСОБА_1 .
08.07.2015 року ОСОБА_2 звернулась до Печерського районного суду м. Києва із позовною заявою до ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , треті особи: Шоста державна нотаріальна контора, Головне управління юстиції в м. Києві, про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання заповіту недійним, справа № 757/23617/15-ц.
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 27.11.2020 року, справа № 757/23617/15-ц, було відмолено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , треті особи: Шоста державна нотаріальна контора, Головне управління юстиції в м. Києві, про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання заповіту недійним.
Постановою Київського апеляційного суду від 23.11.2021 року, справа № 757/23617/15-ц, апеляційну скаргу ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_2 залишено без задоволення, а рішення Печерського районного суду м. Києва від 27.11.2020 року, справа № 757/23617/15-ц, залишено без змін.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30.11.2022 року, справа № 757/23617/15-ц, касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Скріжалевської Л.П. залишено без задоволення, рішення Печерського районного суду м. Києва від 27.11.2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 23.11.2021 року залишено без змін.
Постановою державного нотаріуса Шостої Київської державної нотаріальної контори Мотицької С. А. від 14.12.2021 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , після померлого ОСОБА_8 , у зв`язку з відсутністю у спадковій справі документів, що посвідчують право власності спадкодавця на спадкове майно (а.с. 5-9).
До апеляційної скарги апелянтом було додано довідку про проведену перевірку по рапорту оперативного чергового Печерського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_10 від 11.08.2023 року (а.с. 70).
За змістом вказаної довідки від 11 серпня 2023 року, проведено перевірку по рапорту оперативного чергового Печерського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_10, вказано, що 28.07.2023 року приблизно о 11.29 год. під час несення служби по охороні громадського порядку в Печерському районі м. Києва надійшов виклик на спеціальну лінію «102» за адресою: АДРЕСА_3 , де за попередньою інформацією нібито на місці виклику чекає заявниця ОСОБА_1 , яка за рішенням суду отримала у спадок квартиру, а людина, яка в ній проживає не пропускає до вказаної квартири. Дана подія зареєстрована в Печерському УП ГУНП в м. Києві до Журналу єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події за № 18002 від 28.07.2023 року. По прибуттю на місце виклику працівників поліції УПП РУБІН 0601 дн 1832 заявниці було роз`яснено про подальші дії для вирішення питання по суті. Вказані матеріали були передані до слідчого відділу Печерського УП ГУН/П в м. Києві з метою інформування, але керівництвом слідчого відділу в даній події не вбачаються ознаки складу кримінального правопорушення (а.с. 70).
Згідно з ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
З огляду на відсутність належного повідомлення позивача про судове засідання в даній справі, а також з метою повного та всебічного дослідження обставин справи, колегія суддів вважає за необхідне прийняти до уваги вказану довідку.
Враховуючи викладені вище обставини, судом встановлено, що між сторонами існували спори, пов`язані з набуттям позивачем права власності на 1/3 частину спірної квартири, які вирішувалися в судовому порядку. У зв`язку з цим між сторонами склалися конфліктні взаємовідносини. 
При цьому, у позивачки відсутні ключі від спірної квартири, а отже остання позбавлена права вільно користуватися своєю власністю.
Звертаючись до суду з вказаним позовом, ОСОБА_1 посилалась на те, що відповідачка ОСОБА_2 ігноруючи судове рішення про визнання за позивачем права власності на 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , і надалі не визнає права позивача на частину спірної квартири та чинить їй перешкоди у користуванні спірною квартирою, зокрема не надає їй ключів від вхідних дверей квартири, у зв`язку з чим позивач не має доступу до спірної квартири.
Звернення позивача до органів поліції підтверджують факт реагування позивача на порушення її права користуватись належним їй майном.
В свою чергу, матеріали справи не містять жодного доказу зі сторони відповідача, що спростовували б доводи позивача щодо чинення їй відповідачем перешкод у користуванні власністю.
Відповідно до роз`яснень, викладених в п.33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення ст. 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень ст.ст. 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані, на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки.
Таким чином, вказані вище норми права та встановлені в справі обставини дають підстави вважати, що позивач, як співвласник нерухомого майна, має право вимагати усунення перешкод у користуванні своїм майном, тобто, спірною квартирою, а посилання суду першої інстанції про те, що він не довів належними та допустимими доказами факту створення відповідачами перешкод у користуванні майном, є не обґрунтованими.
Сам факт звернення до суду з вимогами про усунення перешкод у користуванні майном свідчить про наявність перешкод з боку відповідача у користування спірною квартирою, а тому суд апеляційної інстанції вважає, що задля забезпечення права позивача володіти та користуватись оспорюванню квартирою АДРЕСА_1 , необхідно задовольнити позовні вимоги в частині зобов`язання ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 у користуванні 1/3 частиною квартири АДРЕСА_1 , шляхом надання ОСОБА_1 ключів від вхідних дверей квартири.
Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
 
Щодо судового збору.
 
Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_9  слід стягнути 1073,60 грн. судового збору за розгляд справи районним судом та 1 816,80 грн. судового збору за розгляд справи апеляційним судом.
 
Керуючись ст. 367, ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України,-
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Заочне рішення Печерського районного суду міста Києва від 10 грудня 2024 року - скасувати.
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкоди у користуванні квартирою - задовольнити частково.
Зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 у користуванні 1/3 частиною квартири АДРЕСА_1 , шляхом надання ОСОБА_1 ключів від вхідних дверей вказаної квартири.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1073,60 грн. судового збору за розгляд справи районним судом та 1 816,80 грн. судового збору за розгляд справи апеляційним судом.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
 
Дата складання повного судового рішення - 04 липня 2025 року.

Судді Київського апеляційного суду:                              Б.Б. Левенець

                                                                                                          Є.П. Євграфова

                                                                                              О.І. Шкоріна