Справа № 144/305/25
Провадження № 22-ц/801/1939/2025
Категорія: 61
Головуючий у суді 1-ї інстанції Герман О. С.
Доповідач:Стадник І. М.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
Іменем України

02 вересня 2025 року	  	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого, судді-доповідача Стадника І.М.,
суддів: Войтка Ю.Б., Міхасішина І.В.,
з участю секретаря судового засідання Закерничної А.О.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2
апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 
на рішення Теплицького районного суду Вінницької області від 25 червня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Германа О.С., повний текст якого складено 04 липня 2025 року,
у справі №144/305/25
за позовом  ОСОБА_2 (позивач)
до ОСОБА_1 (відповідач)
про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом, -
встановив:
Короткий зміст позовних вимог
У лютому 2025 року  ОСОБА_2 звернувся в районний суд з позовом до  ОСОБА_1 про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом, обґрунтовуючи вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Залужжя, Теплицького району Вінницької області померла його бабуся ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 . 
Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, яка, крім іншого, складається із земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 2,17 га, яка розташована на території Залузької сільської ради (Теплицької селищної ради) Гайсинського району, Вінницької області. 
За життя його бабуся ОСОБА_3 01 вересня 2010 року склала заповіт, відповідно до якого земельну ділянку розміром 2,16 гектара, що належала їй на підставі Державного Акта на право приватної власності на земельну ділянку серії 1- ВН № 052237 виданого Залузькою сільською радою 05 липня 2002 року; 2/3 частини її житлового будинку, надвірних будівель, майна, і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті і на що за законом матиме право заповіла у власність ОСОБА_2 , що проживає в АДРЕСА_1 .
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер його дідусь - ОСОБА_4 , а чоловік ОСОБА_3 .
Після його смерті відкрилась спадщина, яка, крім іншого, складалась із земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 2,17 га, яка розташована на території Залузької сільської ради (Теплицької селищної ради) Гайсинського району, Вінницької області, що підтверджується належним чином завіреною ксерокопією державного акта на право приватної власності на землю серії І-ВН № 052244, виданого 05 липня 2002 року Залузькою сільською радою. 
За життя ОСОБА_3 право власності на спадкове майно після смерті чоловіка ОСОБА_4 не оформила, проте вважається такою, що прийняла спадщину, оскільки на момент смерті постійно проживала зі спадкодавцем і заяви про відмову від спадщини після його смерті не подавала. 
Як спадкоємець за заповітом він не може оформити свої спадкові права на земельну ділянку, оскільки після смерті спадкодавці ОСОБА_3 не надав оригінал державного акта на право власності на земельну ділянку, що був виданий його дідові ОСОБА_4 , у зв`язку з чим йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину .
Водночас вказує, що оригінал вказаного державного акта знаходиться у відповідача ОСОБА_1 , що підтверджується ксерокопією 11 сторінки газети «Вісті Тепличчини» від 02 листопада 2017 року на якій розміщено оголошення такого змісту: «Втрачений Державний акт на право приватної власності на землю серії 1-ВН №052244, виданий 5 липня 2002 року Залузькою сільською Радою народних депутатів на ім`я ОСОБА_5 , вважати недійсним у зв`язку з недостовірними даними. Даний документ знаходиться у спадкоємиці - дочки ОСОБА_6 ».
За вказаних обставин просив суд визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом після ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 2,1700 га, яка належала ОСОБА_4 і яку перед тим успадкувала ОСОБА_3 .
Рішення суду першої інстанції
Рішенням Теплицького районного суду Вінницької області від 25 червня 2025 року позов задоволено. Вирішено визнати за ОСОБА_2 право власності на спадкове майно, яке складається з земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,1700 га, кадастровий номер 0523782000:01:002:0295, що знаходиться на території Залузької сільської ради (Теплицької селищної ради) Гайсинського району Вінницької області, яка належала ОСОБА_7 який успадкувала ОСОБА_8 .
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , судові витрати, які складаються з судового збору сумі  1 211 грн. 20 коп. 
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Не погоджуючись із судовим рішенням, відповідач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на необґрунтованість судового рішення, неправильне встановлення судом усіх обставин, що мають значення для справи, постановлення рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати його і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Доводи апеляційної скарги відповідача полягають у тому, що позивачем не доведено факт отримання спадкодавицею ОСОБА_3 права власності на спірну земельну ділянку площею 2,17 га., оскільки за життя вона не отримала свідоцтво про право на спадщину після смерті чоловіка ОСОБА_4 .
Крім того вказує, що ОСОБА_3 (мати апелянта) відмовилась від прийняття спадщини після смерті свого чоловіка на її користь, а тому вона – ОСОБА_1 , як спадкоємець першої черги отримала право на спірну земельну ділянку.
Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи
У відзиві на апеляційну скаргу позивач  ОСОБА_2  просив залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. 
Провадження у справі в суді апеляційної інстанції
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 04 серпня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі, а ухвалою суду від 15 серпня 2025 року закінчено підготовчі дії та призначено справу до розгляду. 
В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 і її представник – адвокат Човганюк А.М. вимоги апеляційної скарги підтримали на умовах, викладених у ній, і просили задовольнити.
Представник позивача – адвокат Притула В.Л. проти вимог апеляційної скарги заперечував, просить залишити в силі рішення суду першої інстанції як законне і обґрунтоване. 
Встановлені судом першої інстанції обставини
Судом першої інстанції встановлено, що на підставі Державного акта на право приватної власності на землю І-ВН №053344 земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,1700 га, кадастровий номер 0523782000:01:002:0295, що знаходиться на території Залузької сільської ради (Теплицької селищної ради) Гайсинського району Вінницької області належала  ОСОБА_4 .
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 помер в с. Залужжя Теплицького району Вінницької області, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_2 .
ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Залужжя Теплицького району Вінницької області, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_1 .
Відповідно до заповіту від 01 вересня 2010 року, ОСОБА_3 висловила свою волю й розпорядилася спадковим майном, а саме: «мою земельну ділянку розміром 2,16 гектара, що належить мені на підставі Державного Акта на право приватної власності на земельну ділянку серії 1- ВН № 052237 виданого Залузькою сільською радою 05 липня 2002 року заповідаю у власність ОСОБА_2 , що проживає в АДРЕСА_1 ; 2/3 частини мого житлового будинку, надвірних будівель, майна, і взагалі все те, що мені буде належати на день моєї смерті і на що я за законом матиму право заповідаю у власність ОСОБА_2 ».
Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 08.03.2024 року приватним нотаріусом Гайсинського районного нотаріального округу Кусюк О.А. відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу .
Згідно із Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 23.02.2024 року №НВ-6100210252024 відділом №1 управлінням надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області 23.02.2024 року проведено державну реєстрацію земельної ділянки площею 2,1700 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 0523782000:01:002:0295. Крім того, у розділі «Відомості про право власності/право постійного користування» зазначено, що власником означеної земельної ділянки на підставі державного акта від 05.07.2002 року № І-ВН 052244 є ОСОБА_4 .
Позиція апеляційного суду
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.  Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.  Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване судове рішення відповідає зазначеним вимогам.
Задовольняючи позовні вимоги суд виходив із їх доведеності та обґрунтованості.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України).
Згідно із статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу) (частини першої, другої статті 1220 ЦК України).
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).
У справі, яка переглядається, вирішується спір про визнання права власності за ОСОБА_2 на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_9 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Як вбачається із матеріалів справи, 01 вересня 2010 року ОСОБА_3 склала заповіт, яким свою земельну ділянку розміром 2,16 гектара, що належить їй на підставі Державного Акта на право приватної власності на земельну ділянку серії 1- ВН № 052237 виданого Залузькою сільською радою 05 липня 2002 року заповідала у власність ОСОБА_2 , 2/3 частини її житлового будинку, надвірних будівель, майна, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право заповіла у власність ОСОБА_2 , що проживає в АДРЕСА_1 (а.с. 11).
Із матеріалів спадкової справи № 134/2016 заведеної після смерті ОСОБА_3 встановлено, що 15.11.2016 року із заявою про прийняття спадщини звернулись: ОСОБА_2 , який вказав, що є спадкоємцем за заповітом, та ОСОБА_1 , яка вказала, що є спадкоємцем за законом. Крім того, з заявою від 22.03.2017 року про прийняття спадщини, як спадкоємець за заповітом (від 20.09.2016) звернулась ОСОБА_10 (дочка померлої ОСОБА_3 ).
Відповідно частин 1 та 2 статті 1223 ЦК України - право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статті 1261-1265 цього Кодексу.
Частиною 1 статті 1268 ЦК України визначено, що складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що її мати відмовилась від прийняття спадщини після смерті свого чоловіка на її користь, а тому вона, як спадкоємець першої черги, отримала право на спірну земельну ділянку.
Відповідно до частини 1 статті 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу.
Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною, адже чинним законодавством не допускається прийняття спадщини з будь-якими  умовами чи із застереженнями – частини 5 статті 1273 ЦК України.
Тлумачення частини 5 статті 1273 ЦК України свідчить про те, що відмова від прийняття спадщини може мати місце щодо всього спадкового майна. Тобто законодавство України передбачає, що спадкоємець може відмовитися від спадщини повністю або не приймати її, але не від частини. 
Водночас за змістом заяви про відмову від спадщини, поданої ОСОБА_3 остання зазначає, що на день смерті її чоловіка залишилось спадкове майно – державний акт на право приватної власні на земельну частку (пай) і вона відмовляється від спадщини на користь дочки ОСОБА_1 . Зазначена заява складена 05 листопада 2012 року, тобто після того як ОСОБА_3 уже прийняла спадщину після смерті чоловіка ОСОБА_4 , причому прийняла її повністю, включаючи спірну земельну ділянку. 
Безпідставними є й доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_3 не прийняла спадщину на спірну земельну ділянку, оскільки не отримала свідоцтво про право на спадщину після смерті чоловіка ОСОБА_4 .
Так, відповідно до частини 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_3 вважається такою, що прийняла спадщину після смерті чоловіка в розумінні статей 1268, 1269 ЦК України, а відтак відсутність у неї свідоцтва про право на спадщину не свідчить про те, що вона як спадкоємець спадщину не прийняла.
Статтею 1296 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Відповідно до статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах – до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. 
Проте законодавцем не встановлено ні кінцевого строку для отримання свідоцтва про спадщину, ні такого наслідку, як втрата права на спадщину в разі неотримання свідоцтва про право на спадщину впродовж встановленого строку. 
Натомість законодавцем встановлено строк (момент), з якого можлива видача свідоцтва про право на спадщину – стаття 1298 ЦК України, відповідно до частини першої якої свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. 
Отже спірна земельна ділянка як така, що увійшла до складу спадщини після ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , в подальшому була успадкована його дружиною ОСОБА_3 , а після її смерті згідно з складеним нею заповітом перейшла у власність в порядку спадкування ОСОБА_2 . 
При вирішенні справи суд першої інстанції правильно визначив характер правовідносин між сторонами, правильно застосував закон,  що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.
Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив
На підставі викладеного та керуючись ст. 367, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Теплицького районного суду Вінницької області від 25 червня 2025 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.
Головуючий                                                        І.М. Стадник 

Судді                                                                Ю.Б.Войтко

                                                               І.В.Міхасішин