ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2025 року	Львів	Справа № 166/230/25 пров. № А/857/19686/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:                                        Гуляка В.В.
суддів:                                                              Ільчишин Н.В., Кухтея Р.В.
за участі секретаря судового засідання:           Скрутень Х.Б. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції, 
на додаткове рішення Ратнівського районного суду Волинської області від 28 квітня 2025 року  (суддя – Фазан О.З., час ухвалення – 16:00 год., місце ухвалення – селище Ратне, дата складання повного тексту – не зазначено),
в адміністративній справі №166/230/25 за позовом ОСОБА_1 до  Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції,
про визнання протиправними та скасування постанов,

                                                              встановив:

У лютому 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції, в якому просив визнати протиправними та скасувати постанови серії ЕГА №1581084 від 11.10.2024 року та серії ВАВ №325609 від 11.10.2024 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення в сумі 3400 грн. за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП. 
Відповідач позовних вимог не визнав, вважаючи такі безпідставними та необґрунтованими, в суді першої інстанції подав відзив на позовну заяву, просив залишити рішення суб`єкта владних  повноважень, а саме оскаржувану постанову серії ЕГА №1581084 від 11.10.2024 – без змін, а позовну заяву – без задоволення. 
Рішенням Ратнівського районного суду Волинської області від 11.04.2025 позов задоволено частково. Позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції в частині визнання протиправною та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення серії ЕГА № 1581084 від 11.10.2024 року - залишено без розгляду. Постанову серії ВАВ №352609 від 11 жовтня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч ст.183 КУпАП та накладення штрафу в розмірі 3400 грн - скасовано. Провадження у справі за постановою серії ВАВ №352609 від 11 жовтня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.183 КУпАП - закрито за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. 
18 квітня 2025 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Панасюк І.І. подав до суду заяву про ухвалення додаткового рішення у вказаній справі, покликаючись на те, що у ході розгляду справи по суті він зробив застереження щодо судових витрат. Просив стягнути на користь позивача із відповідача за рахунок бюджетних асигнувань 5000 грн витрат на професійну правничу допомогу та судовий збір. 
Додатковим рішенням Ратнівського районного суду Волинської області від 28.04.2025  заяву про ухвалення додаткового рішення задоволено частково. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605 гривень 60 коп. та 2000 гривень витрат на професійну правничу допомогу. В задоволенні решти вимог відмовлено. 
З цим додатковим рішенням суду першої інстанції не погодилася відповідача та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт додаткове рішенням незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню, за відсутності повного обґрунтування понесених реальних судових витрат та невірним застосуванням судом норм процесуального га матеріального права, підстав чого наведені в апеляційній скарзі. 
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що судом першої інстанції формально та поверхнево розглянуто судову справу №166/230/25, прийнято безпідставне судове рішення від 11.04.2025 та на підставі даного рішення прийнято додаткове рішення суду від 28.04.2025 по розподілу понесених позивачем судових витрат. Наголошує скаржник, що 11.10.2024 відносно ОСОБА_1 було складено постанову серії ЕГА №1581084 за ст.183 КУпАП. Жодних інших постанов за порушення вимог ст.183 КУпАП відносно ОСОБА_1 11.10.2024 управлінням па патрульної поліції у Волинській області складено не було. 
За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати додаткове рішення суду першої інстанції від 28.04.2025. 

Учасники справи в засідання суду апеляційної інстанції не з`явились, явку повноважних представників не забезпечили, жодних заяв чи клопотань щодо відкладення розгляду справи не подавали, хоча належним чином усі були повідомленні про дату, час та місце розгляду справи. 
Відповідно до статті 313 КАС України суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість апеляційного розгляду справи у відсутності сторін (їх представників). 
Згідно з ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. 
Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість додаткового рішення суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення. 

Згідно з ч.1 ст.252 КАС України, суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати. 
Отже, однією з підстав для ухвалення додаткового судового рішення є не вирішення судом питання про судові витрати. 
Відповідно до ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. 
Матеріалами справи підтверджено, що розгляд справи завершено ухваленням 11.04.2025 року у справі Ратнівським районним судом Волинської області рішення, яким позов задоволено частково. Позов ОСОБА_1 до УПП у Волинській області ДПП в частині визнання протиправною та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення серії ЕГА № 1581084 від 11.10.2024 року - залишено без розгляду. Постанову серії ВАВ №352609 від 11 жовтня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч ст.183 КУпАП та накладення штрафу в розмірі 3400 грн - скасовано. Провадження у справі за постановою серії ВАВ №352609 від 11 жовтня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.183 КУпАП - закрито за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. 
Проте, судом першої інстанції не вирішувалось питання щодо розподілу судових витрат зі сплати судового збору за подання позову та на професійну правничу допомогу. 
Відповідно до ч.1, п.1 ч.3 ст.132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. 
Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 
Частинами 1, 3 статті 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
За змістом частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. 
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись. 
Так, за положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року №5076-VI, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. 
Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, проведення експертизи, підготовки справи до розгляду зокрема, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. 
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. 
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги та витрат на підготовку експертного висновку, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані відповідні договори про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), на проведення судових експертиз, експертних досліджень та надання інших послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, проведенням експертизи, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). 
Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. 
Визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо. Аналогічні правила застосовуються до визначення витрат на проведення експертизи та залучення експерта. 
У розглядуваній справі судом встановлено, що позивачем направлено суду першої інстанції заяву про прийняття додаткового рішення про стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати зі сплати судового збору за подання адміністративного позову та на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн.. 
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу стороною позивача надано копії наступних документів: копію договору про надання правової допомоги від 05.02.2025, укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Панасюком І.І., у якому зазначено, що згідно п.п.1.2 договору замовник сплачує винагороду(гонорар) в розмірі визначеному додатком №1 до цього договору; додаток №1 до договору про надання правничої допомоги Супрунюку Т.С. від 05.02.2025 року; додаток №2 до договору про надання правничої допомоги Супрунюку Т.С. від 05.02.2025 року; оригінал квитанції прибуткового касового ордера №б/н від 15.04.2025 та копію прибуткового касового ордера №б/н від 15.04.2025, згідно з якими адвокатом Панасюком І.І. прийнято від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 5000 грн на підставі договору про надання правової допомоги від 05.02.2025. 
Суд першої інстанції при ухваленні додаткового рішення з урахуванням наданих позивачем доказів, виходячи з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), розумності їхнього розміру, керуючись принципом співмірності витрат на правничу допомогу та обсягом наданих адвокатом послуг позивачу, з урахуванням часу, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг), дійшов висновку, що розмір витрат на правничу допомогу, який підлягає відшкодуванню позивачу за період розгляду справи у співмірності до наданих послуг становить 2000,00 грн.. 
Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, зазначаючи, що вказаний розмір витрат позивача на правничу допомогу, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану учасників справи, є співмірним зі складністю справи та обсягом виконання відповідних робіт, що не спростовано відповідачем, а тому вказаний розмір має бути стягнутий з відповідачів за рахунок їхніх бюджетних асигнувань. 
В апеляційній скарзі відповідач не обґрунтував належним чином заперечення щодо визначеного судом першої інстанції розміру витрат на професійну правничу допомогу. 
Колегія суддів вважає, що матеріалами справи в безспірному порядку підтверджується факт отримання позивачем послуг адвоката та понесення ним витрат по оплаті професійної правничої допомоги при вирішенні Ратнівським районним судом Волинської області справи №166/230/25 за позовом ОСОБА_1 до УПП у Волинській області ДПП про визнання протиправними та скасування постанов. 
Доводи скаржника про те, що 11.10.2024 відносно ОСОБА_1 було складено постанову серії ЕГА №1581084 за ст.183 КУпАП, а жодних інших постанов за порушення вимог ст.183 КУпАП відносно ОСОБА_1 11.10.2024 Управлінням па патрульної поліції у Волинській області складено не було, є необґрунтованими та відхиляються судом апеляційної інстанції з огляду на те, що як встановлено судом першої інстанції у цій справі та підтверджено апеляційним судом під час апеляційного перегляду рішення Ратнівського районного суду Волинської області від 11.04.2025, що відносно позивача також було прийнято посадовою особою відповідача постанову серії ВАВ №352609 від 11.10.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.183 КУпАП. 
З урахуванням встановленого, колегія суддів приходить до висновку про необхідність залишення без змін додаткового рішення суду у справі, яке ухвалене у відповідності до норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не містять обґрунтованих підстав для його скасування. 
Керуючись ст.ст. 243, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд -             
                      
                                                          постановив: 

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції – залишити без задоволення. 
Додаткове рішення Ратнівського районного суду Волинської області від 28 квітня 2025 року  в адміністративній справі №166/230/25 за позовом ОСОБА_1 до  Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправними та скасування постанов – залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і в касаційному порядку не оскаржується. 

Головуючий суддя	 	В. В. Гуляк 	
судді	 	Н. В. Ільчишин 	
 	 	Р. В. Кухтей  	
Повний текст постанови суду складено 31.07.2025 року